ПОСТАНОВА
Іменем України

11 грудня 2018 року 
Київ
справа №825/177/16
провадження №К/9901/14490/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Гриціва М.І., розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_2 до Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області Бондаренко Вікторії Олександрівни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Данівське" про визнання протиправними та скасування рішень, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду у складі судді Падій В.В. від 16 лютого 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Мельничка В.П., Грищенко В.Е., Мацедонської В.Е. від 31 березня 2016 року,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області Бондаренко В.О., третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Данівське", у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області Бондаренко В.О. про державну реєстрацію іншого речового права, індексний номер 22779197 від 10 липня 2015 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області Бондаренко В.О. про державну реєстрацію іншого речового права, індексний номер 22779228 від 10 липня 2015 року.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

3. Рішення судів мотивовано тим, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області Бондаренко В.О. з метою недопущення одночасного існування державної реєстрації декількох прав оренди на одну земельну ділянку та уникнення подвійної реєстрації, у відповідності до норм чинного законодавства здійснено запит до Відділу Держземагентства у Козелецькому районі № 02.03.4-549 про наявність або відсутність зареєстрованих договорів відносно належних позивачу земельних ділянок. Зазначено про відсутність належних доказів на підтвердження наявності обставин, які б свідчили про необхідність прийняття державним реєстратором рішення про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю "Данівське" в державній реєстрації прав оренди на земельні ділянки на підставі договорів оренди землі від 19 травня 2011 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги 

4. Не погоджуючись із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,  ОСОБА_2 звернувся із касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

5. Судами попередніх інстанцій встановлено, що у 2006 році між ОСОБА_6 та КСП на приватній основі імені Леніна укладено договір оренди землі строком на 10 років, який 03 квітня 2006 року зареєстровано у Козелецькому районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» за № 040685400484. Пунктом 37 договору передбачено, що дія договору припиняється, зокрема, у разі ліквідації юридичної особи-орендаря.

14 грудня 2007 року державним нотаріусом Козелецької районної державної нотаріальної контори Ткаченко Н.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем майна ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, є її син ОСОБА_2 Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається із земельної ділянки, розташованої на території Данівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, розміром 4,32 га у межах згідно з планом, для товарного сільськогосподарського виробництва, що належить спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю НОМЕР_1, виданого Данівською сільською радою Козелецького району Чернігівської області від 09 січня 2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 501.
23 жовтня 2009 року на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 були видані державні акти на право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення площами 0,4020 га та 2,1646 га, які розташовані на території Данівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, кадастрові номери НОМЕР_2, НОМЕР_3.

Загальними зборами Колективного підприємства на приватній основі імені Леніна вирішено реформувати Колективне підприємство на приватній основі імені Леніна шляхом перетворення у Товариство з обмеженою відповідальністю «Данівське».

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 02 грудня 2006 року припинено юридичну особу - Колективне підприємство на приватній основі імені Леніна та 15 грудня 2006 року проведено державну реєстрацію юридичної особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Данівське».

19 травня 2011 року, у зв'язку із припиненням діяльності юридичної особи - Колективного підприємства на приватній основі імені Леніна (орендаря), між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Данівське» (правонаступником Колективного підприємства на приватній основі імені Леніна) укладено договори оренди землі на земельні ділянки сільськогосподарського призначення площами 0,4020 га та 2,1646 га, які розташовані на території Данівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, кадастрові номери НОМЕР_2, НОМЕР_3. 

Рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області Бондаренко В.О. №№ 22779197, 22779228 від 10 липня 2015 року проведено державну реєстрацію прав оренди земельних ділянок, розташованих на території Данівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, кадастрові номери НОМЕР_2, НОМЕР_3, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Данівське» на підставі договорів оренди землі від 19 травня 2011 року, та внесено відповідні записи (№№10371753, 10371781) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

6. Касаційна скарга ОСОБА_2 обґрунтована тим, що державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області Бондаренко В.О., приймаючи оспорювані рішення, допустила подвійну реєстрацію права оренди земельних ділянок, що суперечить вимогам чинного законодавства. 

7. У запереченні на касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Данівське», посилаючись на законність рішень судів попередніх інстанцій, просить залишити їх без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції, чинній на дату звернення позивача до суду, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

9. За правилами частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції, чинній на момент прийняття цієї постанови, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

10. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, іншого суб'єкта при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

11. Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

12. Наведене узгоджується з положеннями статей 2, 4, 19 чинного Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

13. Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

14. У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб'єктів владних повноважень.

15. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16.

16. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

17. У справі, що розглядається, спір виник стосовно правомірності рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права за договорами оренди від 19 травня 2011 року, укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю «Данівське» та ОСОБА_2 з підстав існування чинного договору оренди цих самих земельних ділянок, укладеного у 2006 році між ОСОБА_6 та КСП на приватній основі імені Леніна. Відтак, у даній справі фактично оскаржується чинність договору оренди, на підставі якого було прийнято рішення про державну реєстрацію речового права.

18. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. У свою чергу, індивідуальні особливості врегулювання правовідносин між сторонами - договором оренди землі.

19. Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

20. Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

21. Згідно з положеннями статті 17 цього ж Закону об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

22. Оскільки спірні правовідносини фактично виникли між Фермерським господарством "Оазис" та  Приватним підприємством "Виробничо-комерційне підприємство "Каро" стосовно права оренди на земельні ділянки, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

23. За таких обставин суд вважає, що між позивачем та відповідачем (суб'єктом владних повноважень) немає публічно-правових відносин, спір не є публічно-правовим, а тому не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Відтак, справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

24. У справі, що розглядається, спір не обмежується оскарженням рішення, дії чи бездіяльності державного реєстратора, оскільки в його основі лежить корпоративний спір, який з урахуванням особливості справи не може бути вирішений в адміністративному суді, що обмежений при вирішенні таких спорів вимогами процесуального закону.

25. Розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства не відповідав би принципу ефективного судочинства як важливому елементу верховенства права.

26. Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

27. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

28. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

29. Як зазначив Європейський суд з прав людини у пунктах 23, 24 та тексті свого рішення у справа "Сокуренко і Стригун проти України" (№ 29458/04 та № 29465/04) відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві керується законом, що приймається парламентом" (Zand v. Austria № 7360/76); фраза "встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність; термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів; вимога стосовно того, що суд має бути "встановленим законом" є однією з декількох вимог Конвенції та протоколів до неї і встановлює, що дії національних органів мають базуватись на внутрішньому праві; вся організаційна система судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції (Coeme and others v. Belgium № 32492/96).

30. Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення від 25 лютого 1993 року у справі "Доббертен проти Франції" зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France № 88/1991/340/413). 

31. Частиною першою статті 354 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

32. Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, правовий статус учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі закриттю, оскільки правовідносини у цій справі мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 339, 341, 345, 354, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково. 

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2016 року - скасувати.

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області Бондаренко Вікторії Олександрівни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Данівське" про визнання протиправними та скасування рішень - закрити.

Роз'яснити право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства. 

Постанова є остаточною  і  оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. В. Коваленко

Суддя                                                                                                                                  Я. О. Берназюк

Суддя                                                                                                                                  М. І. Гриців