Постанова                                    
Іменем  України
 
13 грудня 2018 року
м. Київ
 
справа № 461/268/17
провадження № 61-13219св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю.,                Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - Львівської обласної філармонії,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Львівської обласної філармонії про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Галицького районного суду 
м. Львова від 12 січня 2017 року у складі судді Котельва К. О. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
10 січня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Львівської обласної філармоніїпро відшкодування моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що він з 12 липня 2004 року до 15 вересня 2010 року працював у Львівській обласній філармонії на посаді юрисконсульта. 11 січня 2010 року позивача було незаконно звільнено з посади на підставі пункту 7 статті 40 КЗпП України. Питання незаконного звільнення позивача розглядалось Галицьким районним судом м. Львова, який затвердив мирову угоду між сторонами. 04 березня 2010 року позивач переніс інсульт, внаслідок якого було паралізовано праву частину тіла та втратив мову. Після тривалого лікування частково відновилась мова позивача та почали працювати праві нога та рука. Також, за період з 
2010 року до дня звернення до суду з цим позовом позивач 12 разів перебував на стаціонарному лікуванні, що завдало і завдає йому великих моральних страждань та фінансових затрат. Зазначав, що 09 листопада 
2015 року Галицький районний суд м. Львова під час розгляду цивільної справи № 461/8105/15-ц відмовив йому у задоволенні позову до Львівської обласної філармонії про відшкодування моральної шкоди, у зв?язку зі спливом позовної давності. 
У зв'язку з тим, що позивач перебуває у хворобливому стані, не може повною мірою керувати ситуацією та враховуючи його фізичні, майнові та моральні страждання, просив поновити йому пропущений ним строк звернення до суду з позовом про вирішення його майнових інтересів та зобов'язати відповідача виплатити на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн.
 
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 
29 травня 2017 року, відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Львівської обласної філармонії про відшкодування моральної шкоди.
 
Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що є таке, що набрало законної сили, рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
 
У касаційній скарзі, поданій 27 червня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані ухвали та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилково висновку щодо відмови у відкритті провадження у справі з підстав набрання законної сили рішенням суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки предметом цього позову є відшкодування моральної шкоди, завданої моральними стражданнями і фінансовими витратами на лікування захворювання, яке викликане незаконним звільненням з роботи, а рішенням Галицького районного суду м. Львова від 09 листопада 2015 року у справі 
№ 469/8105/15-ц було розглянуто його позов до Львівської обласної філармонії про виплату компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, відшкодування у зв'язку з цим моральної шкоди та зобов'язання видати дублікат трудової книжки.
 
Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.
 
13 березня2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

 
 
Суди встановили, що у провадженні Галицького районного суду м. Львова перебувала цивільна справа № 461/8105/15-ц за позовом ОСОБА_4 до Львівської обласної філармонії про виплату компенсації за невчасно виплачену заробітну плату; відшкодування моральної шкоди та зобов'язання видати дублікат трудової книжки.
 
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 09 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до Львівської обласної філармонії відмовлено.
 
Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2016 року рішення суду першої інстанції від 09 листопада 2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову про виплату компенсації за несвоєчасну виплачену заробітну плату та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Зобов'язано Львівську обласну філармонію виплатити ОСОБА_4 компенсацію за несвоєчасну виплачену заробітну плату у розмірі 38 984,75 грн.
У задовленні решти позовних вимог рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Таким чином рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 листопада 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення відшкодування моральної шкоди, набрало законної сили та є чинним.
 
Позивач, звертаючись у січні 2017 року до суду з цим позовом, посилався на те, що 09 листопада 2015 року Галицький районний суд м. Львова відмовив йому у відшкодуванні моральної шкоди у зв'язку із спливом стоку позовної давності; його стан здоров'я став погіршуватися, він не може повною мірою керувати ситуацією та, враховуючи його фізичні, майнові та моральні страждання, просив поновити йому пропущений строк звернення до суду з позовом про вирішення його майнових інтересів та зобов'язати відповідача виплатити на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн.
 
Діяльність суду при здійсненні судочинства в цивільних справах відбувається у чіткій послідовності, визначеній нормами ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 122 ЦПК України 2004 року суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. 
 
Відмова від позову не позбавляє другу сторону права пред'явити такий самий позов до особи, яка відмовилась від позову.
 
Перелік підстав для відмови у відкритті провадження у справі визначений у статті 122 ЦК України 2004 року, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
 
Таким чином, зазначена у пункті 2 частини другоїстатті 122 ЦПКУкраїни 2004 року підстава для відмови у відкритті провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті, тому наявність у тотожному спорі рішення суду, що набрало законної сили, є перешкодою для повторного звернення до суду з таким самим позовом.
 
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення.
 
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України; та практику Суду як джерело права.
 
Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип остаточності рішень суду і юридичної визначеності (принцип res judicata). Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Brumarescu v. Romania» («Брумареску проти Румунії») від 28 жовтня 1999 року (п. 61).
 
Таким чином, рішення суду в цивільній справі, які набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
 
Враховуючи те, що у даному випадку спір між сторонами остаточно вирішено Галицьким районним судом м. Львова 09 листопада 2015 року при розгляді цивільної справи № 469/8105/15-ц, повторне звернення ОСОБА_4 до суду з аналогічними позовними вимогами не допускається.

Позови вважаються тотожними лише у випадку, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави. У разі зміни хоча б одного з цих елементів позови не вважаються тотожними і суд не вправі відмовити у відкритті провадження по справі.
 
Відмінності у розмірі суми, яка на думку позивача підлягає стягненню, не змінюють предмет позову та підстави його пред'явлення.
 
Звертаючись до суду як з попереднім позовом, так і з указаним позовом позивач просив стягнути з Львівської обласної філармонії моральну шкоду, а зазначення позивачем різного розміру відшкодування моральної шкоди не свідчить про те, що ці позовні вимоги є не тотожними.
 
Таким чином суди обох інстанцій дійшли правильного висновку стосовно того, що предмет спору, підстави звернення до суду, а також суб'єктний склад осіб у обох випадках є однаковими.
 
Отже, суди першої та апеляційної інстанцій, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами процесуального права, які підлягають застосуванню, та на підставі належним чином оцінених доказів дійшли правильного висновку стосовно відмови у відкритті провадження у справі.
 
Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних ухвал судів першої та апеляційної інстанцій не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

 
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 12 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                                      А. О. Лесько 

 С. Ю.Мартєв 

 С. П. Штелик