ПОСТАНОВА
Іменем України
13 лютого 2019 року 
Київ
справа №855/25/19
адміністративне провадження №А/9901/20/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді Шарапи В.М., 
суддів Бевзенка В.М., Данилевич Н.А., 
за участю: секретаря судового засідання Корецького І.О.,
позивача: ОСОБА_2, 
відповідача: представників Краснощока А.І., Ющенка О.О., 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2019 у складі колегії суддів: Сорочка Є.О. (головуючий), ОСОБА_5, ОСОБА_6 у справі №855/25/19 за позовом ОСОБА_2 до Центральної виборчої комісії про визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання вчинити дії
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:
1.          ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Центральної виборчої комісії (надалі - ЦВК) про:
1.1.          визнання протиправною та скасування постанови ЦВК від 04.02.2019 №209         "Про відмову ОСОБА_2 у реєстрації кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року";
1.2.          зобов'язання ЦВК повторно розглянути подані документи для реєстрації ОСОБА_2 кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року та прийняти рішення відповідно до частини 9 статті 51 Закону України "Про вибори Президента України" про реєстрацію ОСОБА_2 кандидатом на пост Президента України.
2.          На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що оспорюване рішення вважає безпідставним і необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням законодавства та з виходом відповідача за межі наданих йому повноважень.  
3.          Рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2019 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
4.          Приймаючи вказане рішення суд першої інстанцій виходив з того, що положення передвиборної програми позивача містили заклики щодо готовності відати наказ на знищення певної категорії осіб, запровадження смертної кари та скасування презумпції невинуватості, які по свої суті спрямовані на пропаганду насильства, посягання на права і свободи людини, здоров'я населення. Суд першої інстанцій дійшов висновку про існування підстав, передбачених пунктом 2 частини 2 статті 52 Закону України "Про вибори Президента України", для прийняття відповідачем рішення про відмову у реєстрації позивача кандидатом на пост Президента України. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги, узагальнені доводи скаржника та       виклад позиції інших учасників справи:
5.          Позивач подав апеляційну скаргу на рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2019, в якій просить оскаржуване судове рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
5.1.          Доводи позивача зводяться до того, що рішення суду не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, висновки суду першої інстанції суперечать  обставинам справи і судом неправильно застосовані норми матеріального права. Зокрема, позивач вважає, що оспорювана постанова не містить вичерпних підстав для відмови в реєстрації його кандидатом на пост Президента України, оскільки відповідачем не наведено мотивації щодо незаконності одного з положень передвиборної програми позивача. Також, на думку позивача, відповідачем було невірно розтлумачено використані ним у передвиборній програмі слова щодо "знищення корумпованих державних службовців", які стосувалися виключно намірів боротьби з корупцією у сферах державного управління та ліквідації саме даного негативного явища. Окрім того, позивач наголошує, що він не включав до своєї передвиборної програми положення про скасування презумпції невинуватості та введення смертної кари для усіх без виключення осіб, які займають посади  державної служби і його пропозиції стосувалися посилення міри покарання для осіб, котрі підпадають під категорію спеціального суб'єкту злочину згідно з положеннями Кримінального кодексу України. На переконання позивача, передвиборні програми інших кандидатів на пост Президента України містять аналогічні положення, що свідчить про дискримінаційний підхід ЦВК під час прийняття рішення щодо позивача. 
6.          Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її           без задоволення, а рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2019 - без змін.
6.1.          Викладені у відзиві на апеляційну скаргу аргументи відповідача полягають у тому, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права на основі повно, об'єктивно та всебічно з'ясованих фактичних обставин справи. Відповідач посилається на наявність у передвиборній програмі позивача положень, які на думку ЦВК, спрямовані на пропаганду насильства та посягання на права і свободи людини, здоров'я населення, оскільки порушують Конституцію України, запроваджують дискримінацію за професійною ознакою та закликають до знищення певних категорій осіб.     Відповідач переконаний у неможливості запровадження запропонованих позивачем у передвиборній програмі заходів навіть шляхом внесення змін до законодавства та наголошує, що Президент України є гарантом прав і свобод людини і громадянина.
7.          У судовому засіданні під час розгляду справи позивач та відповідач підтримали свої доводи та заперечення.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції:
8.          Рішенням ІІІ-го позачергового з'їзду політичної партії "Партія захисників України" від 11.01.2019 №5 ОСОБА_2 висунуто кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року (а.с. 66, 93).
9.           30.01.2019 до ЦВК подано документи для реєстрації кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року ОСОБА_2, за переліком, серед яких передвиборна програма (а.с. 16-17, 58-99).
10.           01.02.2019 до ЦВК подано виправлені документи для реєстрації ОСОБА_2 кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України    31 березня 2019 року (а.с. 50-57).
11.          За результатами розгляду поданих документів, ЦВК прийнято постанову від 04.02.2019 №209 "Про відмову ОСОБА_2 у реєстрації кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року" з підстав, визначених пунктом 2 частини 1 статті 52 Закону України "Про вибори Президента України", через те, що запропоновані у його передвиборній програмі заходи порушують Конституцію України, запроваджують дискримінацію за професійною ознакою, пропагують насильство і посягають на встановлені Конституцією України права і свободи людини (надалі - оспорювана постанова, а.с. 13-15, 47-49).
Норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції:
12.          Конституція України:
"Стаття 3. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави".
"Стаття 9. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана  Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України".
"Стаття 21. Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними".
"Стаття 22. <…> Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані".
"Стаття 24. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками".
"Стаття 27. Кожна людина має невід'ємне право на життя.
Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов'язок держави - захищати життя людини".
"Стаття 62. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду".
13.          Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР (далі - Конвенція):
"Стаття 2. Право на життя
1. Право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання".
"Стаття 6. Право на справедливий суд
1. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення <…>.
2. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку".
14.          Протокол №6 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який стосується скасування смертної кари, ратифікований Законом України від 22.02.2000 №1484-III (надалі - Протокол №6):
"Стаття 1. Скасування смертної кари 
Смертна кара скасовується. Нікого не може бути засуджено до такого покарання або страчено". 
"Стаття 2 Смертна кара під час війни 
Держава може  передбачити у своєму законодавстві смертну кару за діяння,  вчинені під час війни або невідворотної загрози війни; таке покарання застосовується лише у випадках, передбачених цим законодавством і згідно з  його  положеннями. Держава повідомляє Генерального секретаря Ради Європи про відповідні положення цього законодавства". 
"Стаття 3 Заборона відступу від зобов'язань 
Жодних відступів від положень цього Протоколу не допускається на підставі статті 15 Конвенції". 
"Стаття 4 Заборона застережень 
Жодних застережень стосовно положень цього Протоколу не допускається на підставі статті 57 Конвенції". 
15.          Протокол №13 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який стосується скасування смертної кари за всіх обставин, ратифікований     Законом України від 28.11.2002 №318-IV (надалі - Протокол №13):
"Стаття 1 Скасування смертної кари 
Смертна кара скасовується. Нікого не може бути засуджено до такого покарання або страчено". 
"Стаття 2 Заборона відступу від зобов'язань 
Жодних відступів від положень цього Протоколу не допускається на підставі статті 15 Конвенції".
"Стаття 3 Заборона застережень 
Жодних застережень стосовно положень цього Протоколу не допускається на підставі статті 57 Конвенції". 
16.          Закон України "Про Центральну виборчу комісію" від 30.06.2004 №1932-IV (надалі - Закон №1932-IV):
"Стаття 17. Загальні повноваження Комісії
Комісія:
…2) забезпечує дотримання передбачених Конституцією та законами України принципів і засад виборчого процесу та процесу референдуму;
 3) здійснює контроль за додержанням вимог законодавства України про вибори і референдуми;
…9) здійснює контроль за дотриманням політичними партіями, іншими суб'єктами виборчого процесу та процесу референдуму вимог законодавства про вибори і референдуми".
"Стаття 18. Повноваження Комісії щодо організації підготовки і проведення виборів Президента України
Комісія:
…11) реєструє кандидатів на пост Президента України, їх довірених осіб, уповноважених представників у Центральній виборчій комісії".
17.          Закон України "Про вибори Президента України" від 05.03.1999 №474-XIV (надалі - Закон №474-XIV):
"Стаття 9. Право бути обраним
1. Президентом України може бути обраний громадянин України, який на день виборів досяг тридцяти п'яти років, має право голосу, володіє державною мовою і проживає в Україні протягом десяти останніх перед днем виборів років".
"Стаття 25. Повноваження Центральної виборчої комісії
1. Повноваження Центральної виборчої комісії щодо організації підготовки і проведення виборів Президента України визначаються Законом України "Про Центральну виборчу комісію", цим та іншими законами.
2. Центральна виборча комісія, крім повноважень, визначених Законом України "Про Центральну виборчу комісію":
…7) реєструє кандидатів на пост Президента України, довірених осіб кандидатів".
"Стаття 51. Реєстрація кандидата на пост Президента України
1. Центральна виборча комісія реєструє кандидата на пост Президента України за умови отримання таких документів:
1) анкети кандидата на пост Президента України за формою, встановленою Центральною виборчою комісією (заповнюється кандидатом особисто);
2) автобіографії особи, висунутої кандидатом на пост Президента України (на паперовому носієві та в електронному вигляді), обсягом до двох тисяч друкованих знаків, що обов'язково повинна містити: прізвище, ім'я, по батькові, число, місяць, рік і місце народження, відомості про громадянство, освіту, трудову діяльність, посаду (заняття), місце роботи, громадську роботу (в тому числі на виборних посадах), партійність, склад сім'ї, адресу місця проживання із зазначенням часу проживання в Україні, відомості про судимість, не погашену і не зняту у встановленому законом порядку;
3) передвиборної програми кандидата, викладеної державною мовою, обсягом до дванадцяти тисяч друкованих знаків (на паперовому носієві та в електронному вигляді);
4) документа про внесення грошової застави відповідно до статті 49 цього Закону;
5) декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 50 цього Закону;
6) ксерокопії першої та другої сторінок паспорта громадянина України кандидата на пост Президента України та сторінок, де зазначаються відомості про його місце проживання відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні";
7) чотири фотографії кандидата на пост Президента України розміром 4х6 сантиметрів, а також дві фотографії кандидата на пост Президента України розміром 9х13 сантиметрів, на паперових носіях та в електронному вигляді.
2. Для реєстрації кандидатом у Президенти України особи, висунутої партією, крім документів, передбачених частиною першою цієї статті, подаються також такі документи:
1) рішення вищого керівного органу партії, прийняте відповідно до її статуту, про висування кандидата на пост Президента України, яке містить прізвище, ім'я (усі власні імена), по батькові (за наявності) особи, висунутої кандидатом на пост Президента України, та яке засвідчене підписом керівника партії і скріплене печаткою партії;
6) заява особи, висунутої кандидатом, про згоду балотуватися кандидатом на пост Президента України від цієї партії та у зв'язку з цим на оприлюднення біографічних відомостей та декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру відповідно до статті 50 цього Закону, зобов'язання в разі обрання передати у порядку, встановленому законом, протягом місяця після офіційного оголошення результатів виборів в управління іншій особі належні йому підприємства та корпоративні права і припинити діяльність чи скласти представницький мандат, які відповідно до Конституції України та законів України несумісні з зайняттям посту Президента України.
9. Центральна виборча комісія приймає рішення про реєстрацію кандидата на пост Президента України або відмову у реєстрації кандидата на пост Президента України протягом п'яти днів з дня прийняття документів, передбачених цією статтею".
"Стаття 52. Відмова у реєстрації кандидата на пост Президента України
1. Центральна виборча комісія відмовляє у реєстрації кандидата на пост Президента України у разі:
…2) встановлення нею наявності у передвиборній програмі кандидата положень, спрямованих на ліквідацію незалежності України, зміну конституційного ладу насильницьким шляхом, порушення суверенітету і територіальної цілісності держави, підрив її безпеки, незаконне захоплення державної влади, пропаганду війни, насильства, розпалювання міжетнічної, расової, релігійної ворожнечі, посягання на права і свободи людини, здоров'я населення. 
…Помилки і неточності, виявлені в поданих кандидатами на реєстрацію документах, підлягають виправленню і не є підставою для відмови в реєстрації кандидата на пост Президента України. 
2. Рішення про відмову в реєстрації кандидата повинно містити вичерпні підстави відмови. Копія цього рішення не пізніше наступного дня після його прийняття видається уповноваженому представнику відповідної партії (кандидата) або кандидату".
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги:
18.          На підставі постанови ЦВК "Про початок виборчого процесу чергових виборів Президента України 31 березня 2019 року" від 27.12.2018 №253 з 31.12.2018 оголошено початок виборчого процесу чергових виборів Президента України                  31 березня 2019 року.
19.          З початком виборчого процесу позивача висунуто кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року від політичної партії "Партія захисників України", у зв'язку з чим ним подано до ЦВК відповідні документи для реєстрації.
20.          Нормою пункту 3 частини 1 статті 51 Закону №474-XIV передбачено, що умовою реєстрації кандидата на пост Президента України є подання передвиборної програми, викладеної державною мовою, обсягом до дванадцяти тисяч друкованих знаків       (на паперовому носієві та в електронному вигляді).
21.          У свою чергу, однією з підстав для відмови у реєстрації кандидата на пост Президента України, згідно пункту 2 частини 1 статті 52 Закону №474-XIV, визначено встановлення ЦВК наявності у передвиборній програмі кандидата положень, спрямованих, у тому числі, на пропаганду насильства, посягання на права і свободи людини, здоров'я населення.
22.          Представники відповідача у судовому засіданні 12.02.2019 наголосили, що саме з наведених підстав позивачу було відмовлено у реєстрації кандидатом на посаду Президента України, за наслідками аналізу його передвиборної програми, про що прийнято оспорювану постанову. 
23.          Інші помилки і неточності, виявлені ЦВК у поданих ОСОБА_2 документах, були виправлені і не слугували підставою для відмови у його реєстрації кандидатом на пост Президента України, що визнано самим позивачем у судовому засіданні 12.02.2019.   
24.          Зокрема, як слідує з оспорюваної постанови, порушення позивачем вимог   пункту 2 частини 1 статті 52 Закону №474-XIV вбачалось у наступних положеннях його передвиборної програми: 
"…я готовий взяти на себе відповідальність та віддавати прямі накази на знищення корумпованих державних службовців, …". 
"Ввести смертну кару для державних службовців усіх рангів за статтями кримінального кодексу, які можна об'єднати поняттям "корупція", "зрада", "розкрадання державного майна" та інші". 
Зняти презумпцію невинуватості для державних службовців - не можеш пояснити походження статків, автоматично сідає в тюрму з конфіскацією майна, свого і найближчих родичів, які також не зможуть пояснити свої статки".
25.          Системний аналіз норм пункту 2 частини 1, частини 2 статті 52 Закону №474-XIV,  у їх взаємозв'язку з нормами статті 25 цього Закону та статей 17-18 Закону №1932-IV, дає підстави для висновку, що ЦВК надані повноваження самостійно оцінювати передвиборну програму кандидатів на предмет наявності у ній положень, встановлення яких є підставою для відмови у їх реєстрації, з одночасним обов'язковим наведенням мотивів цієї відмови у відповідному рішенні.  
26.          Водночас, така оцінка за жодних обставин не повинна базуватись виключно на суб'єктивному трактуванні ЦВК положень передвиборної програми, яке спотворює дійсні наміри кандидата на посаду Президента України та/або не підкріплюється нормами чинного законодавства України. 
27.          Верховним Судом досліджено передвиборну програму позивача та встановлено, що зазначена відповідачем у оспорюваній постанові фраза кандидата "…я готовий взяти на себе відповідальність та віддавати прямі накази на знищення корумпованих державних службовців,…" насправді є частиною положення програми такого змісту: "Як і на фронті, я готовий взяти на себе відповідальність та віддавати прямі накази   на знищення корумпованих державних службовців, на ліквідацію олігархату та протидію всій існуючій антинародній системі влади". 
28.          Вказане положення передвиборної програми позивача, у співвідношенні з іншими її положеннями, не дозволяє однозначно стверджувати про висловлення закликів до "знищення" певної категорії осіб саме у розумінні їх фізичної ліквідації та об'єктивно може трактуватись як висловлення позивачем наміру щодо "знищення корумпованих державних службовців" як явища.
29.          Окрім того, слід наголосити, що згадане положення розміщене позивачем у вступі передвиборної програми і за своїм характером роз'яснює мотиви позивача щодо участі у виборах Президента України та не належить до програмних цілей. 
30.          Верховний Суд відхиляє аргументи, на які представники відповідача посилались  у судовому засіданні 12.02.2019, з приводу необхідності тлумачення цих положень передвиборної програми позивача в контексті пункту 17 частини 1 статті 106 Конституції України, відповідно до якого Президент України є Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України. Закріплені у Конституції України повноваження Президента України не можуть слугувати прямим свідченням того,   що позивач мав на меті їх використання саме для цих цілей.
31.          Тому, не знаходять свого підтвердження висновки відповідача та висновки     суду першої інстанції про те, що положення передвиборної програми позивача наступного змісту: "…я готовий взяти на себе відповідальність та віддавати прямі накази на знищення корумпованих державних службовців, …", спрямовані на пропаганду насильства та/або посягання на права і свободи людини, здоров'я населення.
32.          Згідно з частиною 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
33.          Частиною 4 цієї статті встановлено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
34.          З цих підстав, рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2019 підлягає зміні в мотивувальній частині.
35.          Що стосується аналізу решти положень передвиборної програми позивача на предмет їх відповідності нормам пункту 2 частини 1 статті 52 Закону №474-XIV, то Верховний Суд дійшов до наступних висновків. 
36.          Стаття 2 Конвенції гарантує кожному право на життя, яке охороняється законом. Положення цієї статті встановлюють заборону умисного позбавлення особи життя, окрім випадків виконання смертного вироку, винесеного після визнання її винною      у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання.
37.          Протоколом №6 до Конвенції смертна кара як вид покарання була скасована зі збереженням можливості її застосування відповідно до статті 2 цього Протоколу, тобто за діяння, вчинені під час війни або невідворотної загрози війни.        Протоколом №13 до Конвенції смертну кару було скасовано за всіх обставин, що означає повну заборону засудження особи до такого покарання або страти. 
38.          Названі протоколи до Конвенції ратифіковані Україною внаслідок прийняття Закону України від 22.02.2000 №1484-III та Закону України від 28.11.2002 №318-IV.
39.          Окрім того, рішенням Конституційного Суду України від 29.12.1999 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 24, 58, 59, 60, 93, 190-1 Кримінального кодексу України в частині, що передбачає смертну кару як вид покарання (справа про смертну кару) №11-рп/99 положення статті 24 Загальної частини та положення санкцій статей Особливої частини Кримінального кодексу України, які передбачають смертну кару як вид покарання, були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). 
40.          Відтак, чинним законодавством України передбачено абсолютну заборону смертної кари без можливості відступу від цієї заборони. 
41.          Також, невід'ємне право на життя, визначене статтею 27 Конституції України, належить до конституційних прав людини, які не можуть бути скасовані чи обмежені за будь-яких умов і обов'язок щодо захисту цього права покладений на державу. 
42.          Стаття 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий суд, що досягається через закріплення принципу презумпції невинуватості, який означає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
43.          Положення аналогічного змісту передбачені статтею 62 Конституції України. 
44.          Таким чином, положення передвиборної програми позивача, що стосуються можливого введення смертної кари та обмеження презумпції невинуватості, навіть для певної категорії осіб, по своїй суті, є такими, що спрямовані на посягання на права і свободи людини, гарантовані чинним законодавством України.
45.          Верховний Суд не бере до уваги доводи позивача в частині спрямованості цих положень передвиборної програми на обмежене коло осіб - державних службовці, винних у вчиненні корупційних злочинів, оскільки як вже зазначалось вище, права, які пропонуються до обмеження позивачем, поширюються на усіх без виключення осіб, тому будь-яке їх обмеження повинно тлумачитись як посягання.
46.          Отже, знаходять своє підтвердження висновки відповідача про те, що положення передвиборної програми позивача наступного змісту: "Ввести смертну кару для державних службовців усіх рангів за статтями кримінального кодексу, які можна об'єднати поняттям "корупція", "зрада", "розкрадання державного майна" та інші". Зняти презумпцію невинуватості для державних службовців - не можеш пояснити походження статків, автоматично сідає в тюрму з конфіскацією майна, свого і найближчих родичів, які також не зможуть пояснити свої статки" спрямовані на посягання на права і свободи людини.
47.          Відтак, у ЦВК були наявні підстави, передбачені пунктом 2 частини 1 статті 52 Закону №474-XIV, для відмови у реєстрації ОСОБА_2 кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року та для прийняття оспорюваної постанови. 
48.          Перевіряючи аргументи позивача щодо дискримінаційного підходу відповідача при прийнятті оспорюваної постанови, Верховним Судом були досліджені надані позивачем в якості доказів передвиборні програми інших кандидатів на пост Президента України, а саме: Киви І.В., ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та встановлено, що вони містять положення, які стосуються запровадження в Україні смертної кари та обмеження презумпції невинуватості для певного кола осіб, у них також вживається термін "знищення". 
49.          За приписами пункту 7 частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.
50.          Проте, слід наголосити, що передбачена даною нормою заборона дискримінації стосується здійснення особою будь-яких передбачених чинним законодавством прав і відтак поширюється тільки на права, гарантовані особі на підставі положень національного законодавства. 
51.          У випадку спірних правовідносин, порушення позивачем вимог законодавства,   що слугували підставою для відмови йому у реєстрації кандидатом на пост Президента України, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи. Існування прийнятих відповідачем за тих самих обставин рішень про реєстрацію інших кандидатів на пост Президента України, навіть за умови доведення цих фактів, не може слугувати виправданням положень передвиборної програми позивача, спрямованих на посягання на права і свободи людини. Верховний Суд вважає, що принцип рівності перед законом та запобігання усім формам дискримінації покликаний сприяти дотриманню усіма учасниками справи вимог законодавства. Неприпустимо стверджувати про порушення цього принципу у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішень, які суперечать вимогам законодавства, відносно певних осіб та відмови приймати аналогічне рішення відносно позивача.
52.          Відповідно до частини 1 статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
53.          Відтак, оскаржуване рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування, визначені КАС України, відсутні.  
54.          З огляду на наведене, апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.
55.  Керуючись статтями 139, 277, 278, 315-317, КАС України, суд, -   
ПОСТАНОВИВ:
56.          Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
57.          Рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2019 у справі №855/25/19 за позовом ОСОБА_2 до Центральної виборчої комісії про визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання вчинити дії змінити в мотивувальній частині, в решті - залишити без змін.
58.          Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач коштів: УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: 31219207026007; код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055") судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1152 (одна тисяча сто п'ятдесят дві) грн. 60 коп.
58.          Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя                                           В.М. Шарапа

Судді                                                                   В.М. Бевзенко

                                                                                                  Н.А. Данилевич