Постанова
Іменем України
14 січня2019 року
м. Київ
справа № 500/3242/16-ц
провадження № 61-26871св18
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Олійник А. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В.О., Усика Г. І.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4, 
відповідач - ОСОБА_5,  
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараш А. А., Погорєлової С. О.,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовомдо               ОСОБА_5 про стягнення аліментів.
Позов обґрунтовано тим, що 23 листопада 2012 року між сторонами укладено шлюб, від якого 12 вересня 2013 року народився син ОСОБА_6.
Шлюбні відносини з відповідачем припинено, у провадженні Ізмаїльського міськрайонного суду знаходиться справа про розірвання шлюбу.
Дитина проживає разом з ОСОБА_4, відповідач належним чином обов'язки щодо утримання дитини не виконує та матеріально її не забезпечує, однак має таку можливість. Відповідач працює на суднах іноземних компаній другим механіком, отримує високу заробітну плату в іноземній валюті у розмірі 130,00 - 170,00 євро на добу, або на рівні 5 500,00 Євро на місяць, що в еквіваленті складає 155 485,00 грн на місяць. Відповідач знаходиться у рейсі приблизно шість місяців на рік, тому його заробітна плата за місяць становить 77 742,50 грн. У власності відповідача знаходиться квартира ум. Ізмаїлі Одеської області.
З огляду на зазначене, позивач просить стягнутиаліменти на її користь до досягнення сином трьох років у розмірі - 1/6 частини від заробітної плати, що становить 12 957,08 грн.
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 липня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з                   ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_7,                    ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти щомісяця урозмірі 1 500,00 грн, починаючи з 13 червня 2016 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання щомісяця урозмірі 1 500,00 грн, починаючи з 13 червня 2016 року доІНФОРМАЦІЯ_3 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протягом останніх трьох років працює на суднах іноземних компаній, згідно з довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурбон Офшор Україна» (далі - ТОВ «Бурбон Офшор Україна») від 18травня 2017 року, яке є посередником з працевлаштування, відповідач працює на посаді другого механіка і знаходиться у рейсі з                         04 травня 2017 року. За період 27 лютого 2014 року по 04 травня 2017 року зарплата другого механіка складає 130,00 - 170,00 Євро на добу. Судновласник не надає інформацію щодо отриманих відповідачем доходів. У відповідача діагностовано захворювання на гепатит «С» та визнав розмір аліментів на дитину та на дружину у сумі по 1 500,00 грн на кожного.
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09 лситопада 2017 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 липня  2017 року в частині визначення розміру аліментів на утримання дитини та дружини змінено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 10 000,00 грн щомісяця, починаючи з 13 червня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року.Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання у розмірі 3 000,00 грн щомісяця, починаючи з 13 червня 2016 року до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої, виходив з того, що матеріалами справи підтверджено працевлаштування відповідача на суднах іноземних компаній на посаді другого механіка з лютого 2014 року по травень 2017 року, заробітна плата яких за тарифною сіткою становить 130,00 -             170,00 Євро в день, що відповідачем не спростовано. Відповідач не надав доказів його заробітної плати та не спростував інформацію, яка міститься у довідці ТОВ «Бурбон Офшор Україна» щодо заробітної плати другого механіка. Доводи відповідача щодо значних витрат на лікування гепатиту «С» не підтверджено відповідними доказами.
У листопаді 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанції, у якій просив скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі. 
У травні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду. 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги лист ТОВ «Бурбон Офшор Україна» від 08 листопада 2017 року, згідно з яким відомості у довідці від 18 травня 2017 року про працевлаштування відповідача у вказаному товаристві є помилковими та не відповідають дійсності.
04 квітня 2013 року відповідачу встановлено діагноз - хронічний вірусний гепатит «С» та призначено постійне лікування у денному стаціонарі та продовжено амбулаторне лікування, що потребує відповідних матеріальних витрат.  
У березні 2018 року до Верховного Суду надійшли заперечення ОСОБА_4 на касаційну скаргу ОСОБА_5, однак суд не бере вказані заперечення до уваги з огляду на пропуск строку, встановлений для їх подачі в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2017 року про відкриття провадження у справі - 29 грудня                    2017 року. 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 23 листопада                     2012 року між сторонами укладено шлюб, від якогоІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6. 
У провадженні Ізмаїльського міськрайонного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_5 про розірвання шлюбу. Сторони проживають окремо, а дитина проживає разом з матір'ю у належній відповідачу квартирі АДРЕСА_1 та знаходиться на її утриманні.
Відповідач працює на суднах іноземних компаній, має відповідну професійну підготовку другого механіка, що підтверджено відповідними записами у посвідчені моряка, послужній книжці моряка, у зв'язку з чим регулярно перетинав державний кордон України з березня 2012 року по жовтень                   2016 року (Т. 1, а. с. 94). 
З травня по вересень 2016 року ОСОБА_5 надавав матеріальну допомогу на утримання сина (Т. 1, а. с. 218).
Згідно із довідкою ТОВ «Бурбон Офшор Україна» від 18травня 2017 року                № 004/05/2017 ОСОБА_5 з лютого 2014 року по травень 2017 року працював за посередництвом вказаного товариства на суднах іноземних компаній на посаді другого механіка. Заробітна плата других механіків, які відправляються вказаним товариством на іноземні судна, за тарифною сіткою становить 130,00 - 170,00 Євро в день, тобто у середньому 150,00 Євро на день, що станом на час подачі позову становить 4 240,50 грн на день, на час розгляду справи у суді першої інстанції - 4 465,50 грн на день, а на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції - 4 630,50 грн.
З 04 травня 2017 року ОСОБА_5 знаходиться у рейсі.
Положеннями статей 75, 80, 84 СК України передбачено право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно з положеннями частини другої, четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і уразі розірвання шлюбу. 
Відповідно до частини другої статті 80 СК України розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.
Згідно із частиною першою статті 182 СК України (у редакції, чиннній на час розгляду справи) при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частини першої статті 183 СК України (у редакції, чиннній на час розгляду справи) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно з положеннями статті 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Урахувавши працездатний вік відповідача, матеріальний стан відповідача, той факт, що останній надав належну відповідачу квартиру для проживання сину разом з матір'ю, надання ним часткової матеріальної допомоги, наявність у останнього захворювання на гепатит «С», суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач має можливість сплати аліментів на утримання матері його сина у розмірі - 3 000,00 грн щомісяця, а на сина у розмірі -                  10 000,00 грн щомісяця.
Апеляційний суд у рішенні від 09 листопада 2017 року зазначив, що доводи відповідача, що він безробітний на час розгляду справи суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки законність та обґрунтованість рішення суду перевірялося на час його ухвалення. 
Переглядаючи законність і обґрунтованість рішення апеляційного суду в межах доводів касаційної скарги, Верховної Суд виходить з того, що суд апеляційної інстанції встановив обставини, надано оцінку доказам у справі, виклав відповідні мотиви. 
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені судом апеляційної інстанції обставини. 
Відповідно до статті 400 ЦПК України Верховний Суд не має повноважень встановлювати обставини та оцінювати докази. 
Апеляційний суд застосував норми матеріального права з урахуванням встановлених обставин.  
Верховний Судвідхиляє доводи касаційної скарги про значні витрати відповідача на лікування гепатиту «С», оскільки такі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції, який встановив їх непідтвердження відповідними доказами. Крім того, відповідач не спростував інформаціюзгідно із довідкою ТОВ «Бурбон Офшор Україна» щодо розміру заробітної плати другого механіка
Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що відповідач не позбавлений права порушення питання про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, за наявності для цього передбачених законом підстав з належним їх обґрунтуванням та підтвердженням відповідними доказами.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди ОСОБА_5 із ухваленим у справі судовим рішенням.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча               пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії). 
Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2017 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року  до закінчення касаційного провадження у справі, тому згідно із положеннями статті 436 ЦПК України його виконання підлягає поновленню.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів  Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року  залишити без змін.
Поновити виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від                         09 листопада 2017 року .
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          А. С. Олійник
 
                                                                                                                      В.О. Кузнєцов
 
                                                                                                                      Г.І. Усик