ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

29 січня 2019 року 
справа №804/13688/15
адміністративне провадження №К/9901/14269/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого – Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І.  А., Олендера І.  Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2015 року у складі судді Олійника  В.  М. 
та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року у складі колегії суддів Сафронової С.В., Чепурнова Д.В., Поплавського В.Ю.
у справі №  804/13688/15 
за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області 
до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 
про стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В:

31 серпня 2015 року Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області (далі – Інспекція, контролюючий орган, позивач у справі) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі – підконтрольна установа, Військова частина, відповідач у справі), в якому просила стягнути з відповідача кошти у сумі 539  288 грн на реєстраційний рахунок №  31110090700008, одержувач - УДКСУ у Красногвардійському районі м.  Дніпропетровська, Дніпропетровської області, код ЄДРПОУ - 37989253, банк одержувача - УДКСУ у Красногвардійському районі м.  Дніпропетровська, МФО 805012.

06 листопада 2015 року постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України кошти у сумі 539 288 (п`ятсот тридцять дев`ять тисяч двісті вісімдесят вісім гривень нуль копійок), одержувач - УДКСУ у Красногвардійському районі м.  Дніпропетровська, Дніпропетровської області, код ЄДРПОУ - 37989253, банк одержувача - УДКСУ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська, МФО 805012.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій висновувалися з правомірності вимог позивача внаслідок встановлення факту правопорушень, а саме нецільового використання коштів в розумінні статті  119 Бюджетного кодексу України, та невжиття відповідачем в повному обсязі дій, спрямованих на усунення виявлених під час ревізії порушень законодавства, які зазначені позивачем в пунктах 9 та 10 Вимоги про усунення порушень від 25 травня 2015 року за №01-14/0034 (далі - Вимога). 

05 липня 2016 року відповідачем до Вищого адміністративного суду України подано касаційну скаргу, в якій підконтрольна установа посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме вимог пунктів 24, 29, 38 статті 116, статті 117 Бюджетного кодексу України, Порядку зменшення бюджетних асигнувань розпорядникам бюджетних коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 березня 2011 року №  255 (далі - Порядок), зазначає, що ним вжито заходів спрямованих на зменшення бюджетних асигнувань, крім того, факт вчинення фінансового правопорушення встановлено без проведення експертиз. З урахуванням викладеного відповідач просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове.

06 липня 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу відповідача залишено без руху та надано тридцятиденний строк для усунення її недоліків з моменту отримання цієї ухвали (суддя Горбатюк С.  А.).

12 серпня 2016 року підконтрольною установою усунуто недоліки касаційної скарги.

01 вересня 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача та витребувано з Дніпропетровського окружного адміністративного суду справу №  804/13688/15.

21 вересня 2016 року справа №  804/13688/15 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

26 вересня 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшли заперечення на касаційну скаргу від позивача, в якій Інспекція спростовує доводи касаційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без змін.

01 лютого 2018 року справу №  804/13688/15 разом з матеріалами касаційної скарги передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що відповідно до пункту 2.15 Плану роботи Держфінінспекції України на І квартал 2015 року та пункту 1.1.6.3 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області на І квартал 2015 року, а також на підставі направлення від 26 січня 2015 року № 68 посадовою особою Інспекції проведено планову ревізію окремих напрямків фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, в тому числі щодо використання коштів, виділених з резервного фонду державного бюджету у зв`язку з оголошеною мобілізацією військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України за період з 01 серпня 2013 року по 01 січня 2015 року, за результатами якої складено акт від 22 квітня 2015 року №04-01.1-16/03, в якому зафіксовано встановлений під час ревізії факт нецільового використання військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України коштів резервного фонду Державного бюджету на загальну суму 539  288 грн.

Факт нецільового використання бюджетних коштів доводиться позивачем у зв`язку з порушенням вимог пункту першого статті 24 Бюджетного кодексу України, пунктів 2, 7 Порядку використання коштів резервного фонду бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №  415 (далі – Порядок №  415), внаслідок чого за нецільовим призначенням витрачено 358  260 грн. Крім того, у порушення пункту 8 Порядку №  415 здійснено погашення кредиторської заборгованості поточного бюджетного періоду на суму 181  028 грн, хоча рішення про це не приймалося.

Касаційна скарга податкового органу підлягає перегляду в межах доводів та вимог відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи касаційної скарги зводяться до обґрунтування відсутності складу правопорушення внаслідок направлення відповідачем листів про зменшення бюджетних асигнувань відповідного органу.

Закон України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні” від 26 січня 1993 року №2939-12, визначаючи правові та організаційні засади здійснення такого контролю, встановлює, серед іншого, завдання, функції та права органу державного фінансового контролю.

При цьому власне фінансовий контроль цим Законом визначений і як головне завдання (стаття 1), і як основна функція (стаття 2) органу державного фінансового контролю.

Відповідне завдання реалізується компетентним органом через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування (частина друга статті 2 Закону № 2939), а відповідна функція полягає у здійсненні фінансового контролю, зокрема, за усуненням виявлених недоліків і порушень (абзац сьомий пункту першого частини першої статті 8 Закону № 2939).

Аналіз норм пункту першого частини першої статті 8 Закону № 2939 свідчить про те, що суб`єктами виконання положень цього пункту є суб`єкти, визначені у статті 2 Закону № 2939, зокрема підконтрольні установи.

З метою виконання окреслених Законом завдань і функцій контролюючий орган в силу положень статті 10 Закону № 2939 наділений правами, зокрема, пред`являти підконтрольним суб`єктам обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (пункт 7 частини першої статті 10), звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (пункт 10 частини першої статті 10).

За змістом статті 4 Закону № 2939 ревізія є формою інспектування і полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Відповідно до пункту 46 Порядку № 550, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно з частиною 2 статті 15 Закону № 2939 законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Функція вжиття контролюючим органом заходів щодо усунення виявлених порушень законодавства є похідною (вторинною) функцією порівняно із функцією контролю, в тому разі, якщо вона передбачає надання підконтрольній установі в порядку закону можливості належного реагування на вимогу компетентного органу. Однак саме така процедура (надання обов`язкової можливості самостійно усунути порушення законодавства) Законом не передбачена, тобто вона може або мати місце, або контролюючий орган може одразу вжити самостійно заходів для усунення порушень.
З огляду на предмет і метод правового регулювання адміністративного права, права контролюючого органу, передбачені статтею 10 Закону № 2939 є одночасно і його обов`язками (правообов`язками), які не лише можуть бути, а і повинні бути реалізованими за наявності визначених законом підстав, у визначений законом спосіб та у визначеній законом формі. 

В силу положень статей 2, 10, 11 Закону №  2939, а також підпунктів 5, 15 пункту 5 Положення про державну фінансову інспекцію (затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №310, далі - Положення) правообов`язком в описаному вище значенні є і проведення за наявності законних підстав ревізій контролюючим органом, і пред`явлення керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкових до виконання вимог щодо усунення виявлених порушень законодавства (пункт 15 пункту 5 Положення).

З аналізу наведених положень законодавства висновується, що “законна вимога” контролюючого органу про усунення виявлених порушень законодавства повинна бути здійснена у письмовій формі, сформована внаслідок реалізації контролюючим органом своєї компетенції (завдань і функцій відповідно до законодавства), містити чіткі, конкретні і зрозумілі, приписи на адресу підконтрольного суб`єкту (об`єкту контролю, його посадових осіб), які є обов`язковими до виконання останнім.

Верховний Суд зазначає, що з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та його основних засад суди наділені процесуальними повноваженнями встановлювати і оцінювати фактичні обставини справи, перевіряти обґрунтованість вимоги та відповідність її критерію “законності”.

У цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що у листопаді-грудні 2014 року за рахунок коштів резервного фонду Державного бюджету, які виділялися за розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №768-р, на витрати пов`язані з участю в антитерористичній операції та надходили до військової частини по КПКВ 1001760 «Проведення невідкладних заходів щодо забезпечення національної безпеки», відповідачем витрачено 358  260 грн на придбання протиударних засобів індивідуального захисту (щити типу «МАТЕ-ЩИТ», шоломи типу Ш-307, комплекти захисту рук та ніг типу Ш-308), які за своїми технічними характеристиками не є куленепробивними та не відповідають військовим стандартам для здійснення боротьби з тероризмом. За технічними характеристиками зазначені засоби мають призначення з охорони громадського порядку і відповідно до пункту 1 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року №228, витрати на їх придбання мали бути заплановані у кошторисі по КПКВ 1003020 «Участь внутрішніх військ в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, охорона арештованих, засуджених та охорона особливо важливих об`єктів».

Порушення пункту 8 Порядку №  415 доводиться позивачем на підставі того, що у липні та жовтні 2014 року використано кошти резервного фонду Державного бюджету у загальній сумі 181 028,00 грн. на погашення кредиторської заборгованості, яка рахувалася станом на 01 січня 2014 року, хоча розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2014 року №  383 «Про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету», здійснення витрат на погашення кредиторської заборгованості не передбачено.

Відповідно до підпункту 24 пункту 1 статті 116 Бюджетного кодексу України порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, зокрема, нецільове використання бюджетних коштів.

Згідно пункту 1 статті 119 Бюджетного кодексу України нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають:

бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет);

напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі) або в порядку використання бюджетних коштів;

бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).

Відповідно до пункту 2 Порядку №  415 резервний фонд бюджету формується для здійснення непередбачених видатків, що не мають постійного характеру і не могли бути передбачені під час складання проекту бюджету.

Пунктом 6 Порядку №  415 встановлено, що кошти резервного фонду бюджету можуть використовуватися на здійснення: а) заходів з ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного, природного, соціального характеру; а-1) заходів, пов`язаних із запобіганням виникненню надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, на основі даних моніторингу, експертизи, досліджень та прогнозів щодо можливого перебігу подій з метою недопущення їх переростання у надзвичайну ситуацію техногенного та природного характеру або пом`якшення її можливих наслідків; а-2) заходів, пов`язаних із підготовкою та проведенням позачергових виборів народних депутатів України; б) інших непередбачених заходів, які відповідно до законів можуть здійснюватися за рахунок коштів бюджету, але не мають постійного характеру і не могли бути передбачені під час складання проекту бюджету, тобто на момент затвердження бюджету не було визначених актами Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідної ради, місцевої держадміністрації, виконавчого органу відповідної ради підстав для проведення таких заходів.

Згідно з пунктом 8 Порядку №  415 за рахунок коштів резервного фонду бюджету можуть відшкодовуватися витрати на здійснення заходів на суму фактичної кредиторської заборгованості станом на 1 січня поточного бюджетного періоду, щодо фінансування яких прийнято рішення про виділення коштів з резервного фонду бюджету в минулому бюджетному періоді, але платежі з бюджету не були проведені або були проведені частково, про що приймається відповідне рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачу направлено Вимогу про усунення порушень за №01-14/0034 від 25 травня 2015 року (далі - Вимога), в пунктах 9 та 10 якої відповідачу для усунення виявлених порушень законодавства запропоновано звернутися до Командування Національної гвардії України щодо зменшення бюджетних асигнувань по КПКВ 1003020 «Участь внутрішніх військ в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, охорона арештованих, засуджених та охорона особливо важливих об`єктів» на суму 358  260 грн. та на суму 181  028 грн, або відшкодувати порушення в інший незаборонений спосіб.

Суди першої та апеляційної інстанцій дослідили наявні у справі докази, перевірили законність Вимоги та підтвердили наявність бюджетних правопорушень. Судами попередніх інстанцій встановлено, що вказані порушення відповідачем не усунуто, про вжиті з метою їх усунення заходи Інспекцію в установлений Вимогою строк не повідомлено.

Факт надіслання військовою частиною НОМЕР_1 листів на адресу т.в.о командувача Національної гвардії України з проханням про зменшення бюджетних асигнувань по КПКВ 1003020 КЕКВ 2240 на загальну суму 181  028 грн. та по КПКВ 1003020 КЕКВ 2260 на загальну суму 358  260 грн. також оцінений судом апеляційної інстанції як такий, що не свідчить про усунення правопорушення. 

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем на виконання Вимоги позивача інформацію про вжиті заходи з усунення порушень та недоліків до 15 червня 2015 року до Інспекції не надсилалася, а військової частиною до суду не надано належних доказів про зменшення бюджетних асигнувань по КПКВ 1003020 КЕКВ 2240 на загальну суму 181  028 грн. та по КПКВ 1003020 КЕКВ 2260 на загальну суму 358  260 грн.

Доводи, наведені в касаційній скарзі відповідачем, дублюють зміст апеляційної скарги, не спростовують фактів наявності виявлених правопорушень, а також невиконання Вимоги. Вказані обставини є підставою для звернення контролюючого органу до суду в інтересах держави, оскільки підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. 

Аргументація касаційної скарги відповідача зводиться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, підконтрольною установою не зазначено, клопотання про проведення експертиз матеріали справи не містять. Військовою частиною наводяться доводи, які були предметом розгляду судами попередніх інстанцій та спростовані ними.

Суд визнає, що судами першої та апеляційної інстанцій не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а рішення судів попередніх інстанцій залишаються без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року у справі № 804/13688/15 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           Р.Ф. Ханова

Судді                                                                                                      І.А. Гончарова

                                                                                                    І.Я. Олендер