ПОСТАНОВА
Іменем України

08 лютого 2019 року 
Київ
справа №824/495/17-а
адміністративне провадження №К/9901/62801/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.
здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Головного управління ДФС у Чернівецькій області 
на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.08.2018 (судді–Сушко О.О., Залімський І. Г., Смілянець Е. С.) 
у справі №824/495/17-а 
за позовом ОСОБА_5 
до Головного управління ДФС у Чернівецькій області 
про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області (далі - ДПІ) від 24.11.2014.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що за наслідками проведеної перевірки ДПІ прийняла оскаржуване  податкове повідомлення-рішення. Проте, перевірку було проведено з порушенням вимог Податкового Кодексу України, відтак у відповідача не було підстав для прийняття податкового повідомлення - рішення та визначення позивачу податкових зобов'язань.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 04.05.2018 (суддя - Дембіцький П.Д.) в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.08.2018 задоволено апеляційну скаргу позивача, скасовано рішення суду першої інстанції та задоволено адміністративний позов: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДФС  №0027741703 від 24.11.2014.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції ДПІ звернулась з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просила її скасувати та залишити в силі рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04.05.2018. При цьому скаржник зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог невірно оцінивши залучені до справи докази та обставини справи. 

У своєму відзиві позивач вважає постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.08.2018 законною та обґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 03.02.2006 між позивачем та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (далі - Банк) укладено кредитний договір № 014/0001/2805927 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого позивачу було надано кредит в іноземній валюті (доларах США).

Повідомленнями від 17.10.2014 Банк проінформував ОСОБА_5 про анулювання заборгованості за пенею в розмірі 1    050 413, 50 грн. та ознайомив позивача зі змістом підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

За результатами проведеної ДПІ документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_5 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013  о 31.12.2013 складено акт від 31 жовтня 2014 року.

В акті викладено висновок контролюючого органу про те, що позивач отримав від Банку дохід у якості додаткового блага в сумі 1 050 413,50 грн., проте в порушення вимог підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 та статті 179 Податкового кодексу України не сплатила до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 157 817, 50 грн. 

На цій підставі відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №0027741703 від 24.11.2014, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 157 817, 50 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції  на суму 43 954, 38 грн. 

Свої дії щодо прийняття податкового повідомлення-рішення ДПІ обґрунтовує тим, що прощення (анулювання) Банком суми боргу є додатковим благом та включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу.

Задовольнивши адміністративний позов суд апеляційної інстанції, виходив з того, що з огляду на приписи підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до додаткового блага не відносяться проценти, нараховані Банком відповідно до умов договору та анульовані за його рішенням, відтак анульована заборгованість не є доходом платника податків в розумінні Податкового кодексу України, який підлягає оподаткуванню.

Водночас, судом апеляційної інстанції зроблено висновок щодо помилковості та безпідставності тверджень позивача про те, що перевірку у жовтні 2014 року контролюючим органом було проведено з порушеннями вимог податкового Кодексу України і висновки суду в цій частині позивачем не оскаржуються, відтак не є предметом касаційного перегляду справи.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанцій про те, що у розумінні положень абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України сума пені, яку прощено (анульовано) кредитором, не відноситься до додаткового блага платника податків і не може включатися до загального оподатковуваного доходу як бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній, зокрема, в постановах від 10 травня 2018 року у справі №807/1304/16, від 10 травня 2018 року у справі №802/142/17-а та від 23 жовтня 2018 року у справі №808/3458/16.

Відтак, доводи касаційної скарги не спростовують правильність доводів, якими мотивовано судові рішення, ґрунтуються на неправильному тлумаченні законодавства, що регламентують спірні правовідносини, не дають підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.     

Відповідно до частини 3 статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, - 

П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Чернівецькій області залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.08.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач  І.А. Гончарова 
    
Судді                                       Р.Ф. Ханова
                                                                                                                              
                                                                                                             І.Я. Олендер