Постанова                                   
Іменем України
 
07 листопада 2018 року
м. Київ
 
справа № 305/1712/13-ц
провадження № 61-4105 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1, 
представник позивача - ОСОБА_2,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Омега-Транс-УА», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 
2017 року у складі судді Ємчук В. Е. та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 21 грудня 2017 року у складі колегії суддів: 
Бисага Т. Ю., Готра Т. Ю., Собослой Г. Г.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега-Транс-УА» (далі ТОВ «Омега-Транс-УА») про стягнення заборгованості. 
 
На обгрунтування позовних вимог зазначав, що ним було надано поворотну фінансову допомогу (безпроцентну позику) ТОВ «Омега-Транс-УА» на загальну суму 288 248,20 грн. Відповідач зобов'язання щодо повернення грошових коштів виконав частково в розмірі 119 235,00 грн, залишок неповернутої суми складає 169 013,20 грн.
 
Посилаючись на те, що ТОВ «Омега-Транс-УА» належним чином не виконує зобов'язання за договором поворотної фінансової допомоги, просив стягнути з відповідача 169 013,20 грн.
 
Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 30 грудня 
2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 06 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 30 грудня 2015 року залишено без змін. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2016 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилено, рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 30 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 06 квітня 2016 року залишено без змін.
 
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 
30 грудня 2015 року за нововиявленими обставинами.
 
Заяву мотивував тим, що Рахівський районний суд Закарпатської області, відмовляючи у задоволенні позову, не взяв до уваги прибуткові касові ордери за період 2011-2013 роки, підписані касиром ОСОБА_6 та бухгалтером ОСОБА_7 ТОВ «Омега-Транс-УА», у яких відображено суми отриманої відповідачем від позивача поворотної фінансової допомоги, та які засвідчують часткове повернення отриманих коштів, посилаючись на те, що ухвалами Рахівського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2015 року та 
15 квітня 2015 року встановлена вина зазначених службових осіб у складанні та підписанні завідомо неправдивих документів про отримання ТОВ «Омега-Транс-УА» від ОСОБА_1 позикових коштів. Разом з тим, ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 06 квітня 2016 року скасовано ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2015 року, призначено новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6, а тому факт скасування зазначеного судового рішення, яке стало підставою для відмови у задоволенні позову, є нововиявленою обставиною.
 
Посилаючись на наведене, просив переглянути рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 30 грудня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 
2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 30 грудня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами залишено без розгляду.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач та його представник не з'явилися у судове засідання, призначене на 13 вересня 2017 року, клопотання про відкладення розгляду справ, яке 13 вересня 2017 року надійшло на електронну адресу суду від імені ОСОБА_1, ним не підписане. У судове засідання, призначене на 17 жовтня 2017 року, позивач та його представник повторно не з'явилися без поважних причин, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило, а тому суд з посиланням на частину третю статті 169 та пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року залишив без розгляду заяву про перегляд рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами.
 
Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 21 грудня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилено, ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2017 року залишено без змін. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що належним чином повідомлений позивач та його представник повторно не з'явилися до суду без поважних причин, а тому суд першої інстанції обгрунтовано залишив без розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. 
 
У січні 2018 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, у якій він просив скасувати ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 21 грудня 2017 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.  
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій при розгляді заяви про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами безпідставно застосували норми статті 169 та 207 ЦПК України 2004 року, які є загальними, а не спеціальну норму - частину першу статті 365 ЦПК України 2004 року, відповідно до якої неявка заявника не є перешкодою для розгляду заяви по суті. Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 13 вересня 
2017 року за відсутності його підпису, оскільки воно було направлене електронною поштою, а тому не мало підпису заявника. Крім того, суд не розглянув клопотання про зупинення провадження у справі, чим порушив його процесуальні права, що призвело до неполного з'ясування судами обставин справи.
   
У березні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ТОВ «Омега-Транс-УА», у якому зазначало, що суди попередніх інстанцій повно та всебічно з'ясували обставини справи та правильно застосували норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для її задоволення. 
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 
2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваних рішень, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Відповідно до частини першої статті 361 ЦПК України 2004 року рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.
 
З матеріалів справи вбачається, що заявник про судове засідання, призначене на 13 вересня 2017 року та на яке він не з'явився, був належним чином повідомлений. У зв'язку з неявкою заявника суд відклав судове засідання на 
17 жовтня 2017 року.
 
ОСОБА_1 та його представник отримали судові повістки 19 вересня 2017 року, однак в судове засідання призначене на 17 жовтня 2017 року повторно не з'явилися.
 
Згідно частини третьої статті 169 ЦПК України 2004 року у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду. 
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
 
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, визнавши неявку заявника та його представника у судові засідання 13 вересня 2017 року та 17 жовтня 2017 року без поважних причин, посилаючись на частину третю статті 169 ЦПК України 2004 року та пункт 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року залишив без розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення суду у зв'язку а нововиявленими обставинами. 
 
Таких висновків суди попередніх інстанцій дійшли внаслідок неправильного застосування норм процесуального права, зокрема частини першої статті 365 ЦПК України 2004 року, відповідно до якої заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами розглядається у судовому засіданні, заявник та інші особи, які беруть участь у справі, повідомляються про час і місце засідання, проте неявка цих осіб не є перешкодою для розгляду заяви.
 
Оскільки частина перша статті 365 ЦПК України 2004 року є спеціальною нормою по відношенню до частини третьої статті 169 ЦПК України 2004 року та пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року, суд першої інстанції зобов'язаний був розглянути заяву ОСОБА_1 за його відсутності, оскільки він належно був повідомлений про день та час судового засідання.
 
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
 
Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», яке набуло статусу остаточного 
09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), N 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).
 
Крім того, Європейський суд з прав людини у своїй практиці у рішенні від 
13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п. 35), рішенні від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (п. 32) визначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.
 
Суди першої та апеляційної інстанцій наведеного не урахували, реалізацію заявником свого права на доступ до правосуддя належним чином не забезпечили, а тому оскаржувані рішення не можуть вважатися законними та обгрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Частиною четвертою статті 406 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.
 
Ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 
2017 року та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 21 грудня 
2017 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                        В. А. Стрільчук
Судді:                                                                                             В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
                                                                                              О.В. Ступак 
Г. І. Усик