ПОСТАНОВА
Іменем України

20 грудня 2018 року 
Київ
справа №591/5117/16-а
адміністративне провадження №К/9901/12886/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 591/5117/16-а
за позовом ОСОБА_2
до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради,
про зобов'язання вчинити дії,
за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_3 - представника ОСОБА_2,
на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року,
В С Т А Н О В И В :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
Позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту» у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум в сумі 4730 грн.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 17 жовтня 2016 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 
На зазначену постанову суду 31 жовтня 2016 року адвокатом ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу.
Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху. Апелянту надано десятиденний строк, обчислений з дати отримання копії ухвали, для усунення її недоліків шляхом надання до суду належним чином посвідченої довіреності на право вчинення, зокрема, такої процесуальної дії, як апеляційне оскарження судового рішення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції від 10 листопада 2016 року відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить зазначену ухвалу скасувати та направити адміністративну справу до апеляційному суду для продовження розгляду.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційна скарга надійшла до суду 22 грудня 2016 року.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 591/5117/16-а та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.
У зв'язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня   2017   року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 січня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів: суддя-доповідач Берназюк Я.О., судді Гриців М.І. та Коваленко Н.В.
Верховний Суд ухвалою від 17 грудня 2018 року прийняв до провадження адміністративну справу № 591/5117/16-а та призначив її до розгляду ухвалою від 10 грудня 2018 року в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів на 11 грудня 2018 року. 
При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками клопотань заявлено не було.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що її повноваження на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 щодо виплати разової грошової допомоги до 05 травня учаснику бойових дій за 2016 рік як представника позивача повністю визначені в Дорученні Сумського міського центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги № 000233 від 20 вересня 2016 року тобто надання безоплатної вторинної правової допомоги в повному обсязі - до використання всіх національних засобів правового захисту, що повністю відповідає змісту статей 21 та 23 Закону України «Про безоплатну правову допомогу». 
Від відповідача відзиву або заперечень на касаційну скаргу позивача не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення), колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам процесуального закону ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року відповідає, а викладені в касаційній скарзі мотиви скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 185 КАС України, в редакції чинній до 15 грудня 2017 року, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною п'ятою статті 187 КАС України, в редакції чинній до 15 грудня 2017 року, апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або її представником, який додає оформлений належним чином документ про свої повноваження, якщо цей документ не подавався раніше. В апеляційній скарзі зазначається дата її подання.
Частиною третьою статті 189 КАС України, в редакції чинній до 15 грудня 2017 року, до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу.
Відповідно до статті 108 КАС України, в редакції чинній до 15 грудня 2017 року, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надсилається особі, що звернулася із позовною заявою.
Відповідно до частини другої статі 49 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.
Як вбачається із матеріалів справи ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху. Апелянту надано десятиденний строк, обчислений з дати отримання копії ухвали, для усунення її недоліків шляхом надання до суду належним чином посвідченої довіреності на право вчинення, зокрема, такої процесуальної дії, як апеляційне оскарження судового рішення.
При постановленні зазначеного рішення, судом апеляційної інстанції було встановлено, що 20 вересня 2016 року Сумським міським центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги адвокату ОСОБА_3 видано доручення № 000233З на надання безоплатної вторинної допомоги (складання процесуальних документів та представництво інтересів в суді по справі щодо виплати разової грошової допомоги яка щорічно виплачується учасникам бойових дій) ОСОБА_2 
20 вересня 2016 року директором Сумського міського центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги на підставі частин другої, третьої статті 45 ЦПК України посвідчена довіреність ОСОБА_2, якою останній уповноважив адвоката ОСОБА_3 представляти свої інтереси в судах та інших державних органах, в органах місцевого самоврядування, тощо.
Копії зазначених доручення від 20 вересня 2016 року та довіреності від 20 вересня 2016 року адвокатом ОСОБА_3 додані до апеляційної скарги у якості документів, що підтверджують повноваження представника позивача ОСОБА_2
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 17 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного судового рішення), центр з надання безоплатної вторинної допомоги видає доручення для підтвердження повноважень захисника або повноважень адвоката для здійснення представництва інтересів особи в судах, органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами.
Частиною третьою статті 21 цього Закону визначено, що повноваження адвоката як захисника у кримінальному провадженні, для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення та представництва інтересів осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами підтверджуються дорученням Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
За приписами частини третьої статті 22 Закону України "Про безоплатну правову допомогу", повноваження адвоката, з яким укладено договір про надання безоплатної вторинної правової допомоги, підтверджуються в порядку, встановленому частиною третьою статті 21 цього Закону.
Згідно з частиною п'ятою статті 58 КАС України, повноваження адвоката як представника можуть посвідчуватися дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Частиною другою статті 59 КАС України застережене, що представник, який бере участь в адміністративному процесі на основі договору, має право повністю або частково відмовитися від адміністративного позову, визнати адміністративний позов, змінити адміністративний позов, досягнути примирення, передати повноваження представника іншій особі (передоручення), оскаржити судове рішення, якщо право на вчинення кожної із цих дій спеціально обумовлене у виданій йому довіреності.
При цьому, судом апеляційної інстанції правильно встановлено, що повноваження адвоката ОСОБА_3 на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 щодо виплати разової грошевої допомоги учаснику бойових дій за 2016 рік в дорученні Сумського міського центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 20 вересня 2016 року № 000233 не визначене.
Крім того, суд зазначає, що за приписами частини четвертої статті 58 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) довіреність фізичної особи на ведення справи в адміністративному суді посвідчується нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності.
Закон України "Про безоплатну правову допомогу" не наділяє керівника центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги права посвідчувати довіреності фізичних осіб. 
За таких обставин, у суду апеляційної інстанції були відсутні підстави для прийняття до уваги довіреності від 20 вересня 2016 року №   218, посвідченої Директором Сумського міського центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Таким чином, суд апеляційної інстанції правомірно залишив апеляційну скаргу без руху, надавши ОСОБА_3 строк для надання до Харківського апеляційного адміністративного суду належним чином оформлених документів, які б посвідчували її права станом на 31 жовтня 2016 року (дату подання апеляційної скарги до Зарічного районного суду м. Суми) на вчинення, зокрема, такої процесуальної дії, як апеляційне оскарження судового рішення.
Згідно з частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки судів. 
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, згідно з якою право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі "Golder v. the United Kingdom" від 21 лютого 1975 року № 4451/70, пункт 57 рішення у справі "Ashingdane v. the United Kingdom" від 28 травня 1985 року № 8225/78, пункт 37 рішення у справі "Guerin v. France" від 29 липня 1998 року № 25201/94, пункт 96 рішення у справі "Krombach v. France" від 13 лютого 2001 року № 29731/96, пункти 53, 55 рішення у справі "Воловік проти України" від 06 грудня 2007 року № 15123/03, пункт 27 рішення у справі "Пелевін проти України" від 20 травня 2010 року № 24402/02, пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21 грудня 2010 року № 45783/05, ухвала щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі "Скорик проти України"); такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, що може змінюватися відповідно до потреб і ресурсів суспільства; держава вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі (рішення у справах "Osman v. The United Kingdom" від 28 жовтня 1998 року № 23452/94 та "Kreuz v. Poland" від 19 червня 2001 року № 28249/95).
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
У відповідності до частини першої статті 350 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення, не допустивши порушень норм процесуального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.
Зважаючи на те, що особа, яка подає касаційну скаргу, звільнена від сплати судового збору, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу адвоката ОСОБА_3 - представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                                    М.І. Гриців 
                                                                                                    Н.В. Коваленко