Постанова
Іменем України 
 
20 грудня 2018 року
 
м. Київ
 
справа № 554/9027/16-ц
 
провадження № 61-46091св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), БілоконьО. В., Хопти С. Ф.,
 
учасники справи:
 
позивач - управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради в інтересах недієздатної ОСОБА_4,
відповідачі: ОСОБА_5, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Наталія Валентинівна, 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, Високо-тополянський психоневрологічний інтернат,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Октябрського районного суду міста Полтави, у складі судді Кулешової Л. В.,  від 21 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області, у складі колегії суддів: Дорош А. І., Лобова О. А., Триголова В. М.,
від 17 вересня 2018 року,
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2016 року управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради в інтересах недієздатної ОСОБА_4 звернулось до суду з позовом до 
ОСОБА_5, приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н. В., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, Високо-тополянський психоневрологічний інтернат, про визнання правочину (договору міни) нікчемним, застосування наслідків його недійсності, скасування рішення.
 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Київського районного суду 
м. Полтави від 16 серпня 2013 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано недієздатною та її опікуном призначено відповідача ОСОБА_5 Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н. В. 13 квітня 2016 року посвідчено договір міни 
1/2 частини квартири АДРЕСА_2, власником якої є ОСОБА_4, на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та 1/2 частину земельної ділянки, що знаходяться по АДРЕСА_6 05 березня 2015 року відповідач зверталася до органу опіки та піклування із заявою про надання дозволу на укладення угоди щодо обміну квартири. 26 березня 2015 року їй було відмовлено у наданні дозволу на укладення правочину щодо обміну квартири. З травня 2014 року недієздатна ОСОБА_4 постійно проживає у 
Високо-тополянському психоневрологічному інтернаті, її місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_7 Позивач зазначав, що у порушення вимог частини першої статті 74 ЦК України виконавчим комітетом Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області 
15 березня 2016 року було прийнято рішення № 5, яким погоджено укладення угоди щодо обміну нерухомого майна недієздатної ОСОБА_4 
 
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати нікчемним договір міни, укладений 13 квітня 2016 року від імені недієздатної ОСОБА_4, який був посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н. В., реєстровий номер № 722, та зобов'язати приватного нотаріуса скасувати ухвалене нею рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29230186, від 13 квітня 2016 року і поновити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_4 
на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 
у м. Полтаві. 
 
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 червня 2018 року позов управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради в інтересах недієздатної ОСОБА_4 задоволено. Визнано нікчемність договору міни 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 
на 1/2 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами, 
1/2 частини земельної ділянки, які розташовані по АДРЕСА_6 укладеного
13 квітня 2016 року між ОСОБА_7, яка діяла від імені ОСОБА_5, та ОСОБА_5, яка діяла в інтересах ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н. В., зареєстрованого у реєстрі за № 722. Зобов'язано приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н. В. скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 
від 13 квітня 2016 року, індексний номер 29230186, і поновити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_4 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірний договір міни є нікчемним на підставі частини першої статті 224 ЦК України, оскільки вчинений без дозволу органу опіки та піклування за місцем розташування майна недієздатної особи. Суд першої інстанції, посилаючись на 
статтю 216 ЦК України, застосував наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом повернення недієздатній ОСОБА_4 належної їй частину квартири, зобов'язавши приватного нотаріуса вчинити дії.
 
Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 17 вересня
2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що квартира, яка перебуває у власності особи, над якою встановлено опіку, знаходиться у Шевченківському районі м. Полтави, а дозвіл на укладення договору міни квартири надано рішенням виконавчого комітету Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 15 березня 2016 року, тобто не за місцем знаходження майна, а за місцем реєстрації проживання недієздатної особи, що є порушенням вимог пункту 3 частини першої статті 71 ЦК України та вказує на нікчемність спірного правочину.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням виконавчого комітету Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області 
від 15 березня 2016 року № 05 надано дозвіл на укладення спірного договору міни. Зазначене рішення є чинним, отже таким, що породжує наслідки та є підставою для вчинення відповідних дій. Позивач не порушував питання щодо визнання незаконним та скасування зазначеного рішення органу опіки та піклування.
 
Відзиву на касаційну скаргу не надходило.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Під час розгляду справи суди встановили, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2013 року ОСОБА_4 визнано недієздатною та призначено її опікуном ОСОБА_5 (т. 1, а. с. 7).
 
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 квітня 2014 року ОСОБА_4 є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_4 у 
м. Полтаві (т. 1, а. с. 22).
 
Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради 
від 13 травня 2014 року № 107 надано дозвіл опікуну ОСОБА_5 оформити документи для направлення недієздатної ОСОБА_4 до будинку-інтернату відповідного профілю та зобов'язано ОСОБА_5 належним чином здійснювати опіку над майном недієздатної ОСОБА_4, а також заборонено укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, у тому числі, договори щодо поділу, продажу або обміну частини квартири без дозволу органу опіки та піклування (т. 1, а. с. 13).
 
Суди встановили, що спірне нерухоме майно, а саме 1/2 частини квартири 
АДРЕСА_4 територіально знаходиться у Шевченківському районі м. Полтави. 
 
02 березня 2015 року ОСОБА_5 звернулась до органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Полтаві ради за місцезнаходженням нерухомого майна недієздатної особи щодо надання дозволу на укладення договору міни частини квартири недієздатної ОСОБА_4 Органом опіки та піклування Шевченківської районної у 
м. Полтаві 26 березня 2015 року ОСОБА_8 відмовлено у наданні дозволу на укладання спірного правочину у зв'язку з безпідставністю такої угоди (т. 1, а. с.14, 23).
 
Рішенням виконавчого комітету Оріхівської сільської ради від 15 березня 2016 року № 05 ОСОБА_8 було надано дозвіл на укладання угоди щодо обміну 1/2 частини квартири АДРЕСА_5 у 
м. Полтаві, яка належить недієздатній ОСОБА_4, на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і 1/2 частину земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_6
 
13 квітня 2016 року між ОСОБА_7, яка діяла від імені ОСОБА_5, та ОСОБА_5, яка діяла в інтересах ОСОБА_4, укладено договір міни 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 у 
м. Полтава, яка належить недієздатній ОСОБА_4, на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і 1/2 частину земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_6 посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н. В., зареєстрований у реєстрі за № 722.
 
Рішенням виконавчого комітету Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 18 жовтня 2016 року № 18 рішення виконавчого комітету Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 15 березня 2016 року № 5 «Про надання дозволу на укладення угоди щодо обміну» скасовано (т. 1, а. с. 30).
 
Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області 
від 21 червня 2017 року у справі № 539/1052/17 визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 18 жовтня 2016 року № 18 «Про скасування рішення виконавчого комітету Оріхівської сільської ради 
від 15 березня 2016 року № 5 «Про надання дозволу на укладення угоди щодо обміну» (т.1, а. с. 303-304).
 
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). 
 
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).
 
За правилом частини першої статті 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.
 
Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що нікчемним є правочин у разі його вчинення без дозволу органу опіки та піклування у визначених законом випадках, зокрема за статтею 71 ЦК України, відповідно до якої опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування: 1) відмовитися від майнових прав підопічного; 2) видавати письмові зобов'язання від імені підопічного; 3) укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; 4) укладати договори щодо іншого цінного майна. Піклувальник має право дати згоду на вчинення правочинів, передбачених частиною першою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування.
 
За змістом статті 74 ЦК України якщо у особи, над якою встановлено опіку чи піклування, є майно, що знаходиться в іншій місцевості, опіка над цим майном встановлюється органом опіки та піклування за місцем знаходження майна.
 
Встановивши, що спірний правочин міни від 13 квітня 2016 року частини належної недієздатній ОСОБА_4 квартири вчинений без дозволу органу опіки та піклування за місцем знаходження майна, оскільки у наданні дозволу рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у 
м. Полтаві ради ОСОБА_8 було відмолено, а дозвіл на укладання спірного договору надано Оріхівською сільською радою Лубенського району Полтавської області у порушення вимог статті 74 ЦК України за місцем реєстрації місця проживання недієздатної особи, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову. 
 
Відповідно до частини першої, третьої статті 67 ЦК України опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного.
 
Зі змісту спірного правочину міни вбачається, що укладаючи цей правочин ОСОБА_9 діяла у власних інтересах, оскільки вона є власником 
1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_6 які вона мала намір обміняти на належну недієздатній ОСОБА_4 частину квартири у м. Полтаві.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
 
Рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 21 червня 
2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області 
від 17 вересня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                     Є. В. Синельников
 
         О. В. Білоконь
 
                                                                                                                  С. Ф. Хопта