ПОСТАНОВА
Іменем України

20 грудня 2018 року 
Київ
справа №140/103/15-а
адміністративне провадження №К/9901/45604/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді - Гімона М.М.,
суддів: Анцупової Т.О., Мороз Л.Л.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Прокуратури Вінницької області на ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року (головуючий суддя - Залімський І.Г., судді:  Смілянець Е.С., Сушко О.О.)

у справі № 140/103/15-а за позовом Прокуратури Вінницької області (далі - Прокуратура) в інтересах дитини - сироти ОСОБА_1 до Немирівської спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернату ім. М.О. Некрасова, треті особи: Орган опіки і піклування Вінницької міської ради, Вище професійне училище №11 міста Вінниці, про стягнення коштів, 

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року Прокуратура в інтересах дитини-сироти ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати неправомірною бездіяльність адміністрації Немирівської спеціальної загально-освітньої школи-інтернат ім. М.О. Некрасова Вінницької обласної ради щодо недорахування та невиплати випускнику з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 13 січня 2005 року № 2342-ІV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» у розмірі 6916 грн та зобов'язати адміністрацію Немирівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат ім. М.О. Некрасова Вінницької обласної ради, в особі директора, забезпечити нарахування за рахунок навчального закладу та виплати в установленому законом порядку випускнику з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 6916 грн. 

В обґрунтування позову зазначила, що 27 травня 2014 року ОСОБА_1 навчалась та виховувалась в школі-інтернаті, де перебувала на повному державному утриманні. З вересня 2014 року вона навчається у Вищому професійному училищі №11 міста Вінниці. Школа-інтернат виплатила ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 800 грн (23 вересня 2013 року 615 грн, 30 вересня 2014 року 185 грн). Прокуратура вважає неправильним розрахунок грошової допомоги та звернулася до суду як представник інтересів ОСОБА_1

Постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 23 березня 2015 року позов задоволено. Визнано бездіяльність адміністрації Немирівської спеціальної загально-освітньої школи-інтернат ім. М.О. Некрасова Вінницької обласної ради щодо недорахування та невиплати випускнику з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» у розмірі 6916 гривень неправомірною. Зобов'язано адміністрацію Немирівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат ім. М.О. Некрасова Вінницької обласної ради, в особі директора, забезпечити нарахування за рахунок навчального закладу та виплати в установленому законом порядку випускнику з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 6916 гривень.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року, рішення суду першої інстанції скасовано. Позов залишено без розгляду, з підстав не підтримання ОСОБА_1 адміністративного позову. 

Не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду Прокуратура, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, подала касаційну скаргу, в якій ставить питання про її скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги послалась на положення статті 6 Сімейного кодексу України, відповідно до якого дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років вважається неповнолітньою, а тому адміністративна процесуальна дієздатність у неї відсутня. У зв'язку з чим, апеляційний суд безпідставно вважав неповнолітню ОСОБА_1 такою, що має адміністративну процесуальну дієздатність. 

У запереченні на касаційну скаргу відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без змін. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і дотримання ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Вирішуючи спір суди встановили, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1.

До 27 травня 2014 року навчалася та виховувалася в Немирівській спеціальній загальноосвітній школі-інтернат ім. М.О. Некрасова, де перебувала на повному державному утриманні.

З вересня 2014 року ОСОБА_1 навчається у Вищому професійному училищі № 11.

В той же час адміністрація Немирівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат ім. М.О. Некрасова Вінницької обласної ради при складанні кошторису для виплати грошової допомоги випускнику школи-інтернат ОСОБА_1 не врахувала вказані вимоги законодавства та виплатила грошову допомогу ОСОБА_1 в розмірі 800 грн (23 вересня 2013 року - 615 грн, 30 вересня 2014 року - 185 грн). 

Прокуратура Вінницької області вважає невірним розрахунок грошової допомоги,  а тому звернулась як представник інтересів ОСОБА_1 до суду за захистом її прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, а дії відповідача не відповідають положенням Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт, позбавлених батьківського піклування".

Апеляційний суд скасовуючи постанову суду першої інстанції та залишаючи позовну заяву без розгляду, виходив з того, що ОСОБА_1 має адміністративну процесуальну дієздатність та не підтримала позовні вимоги Прокуратури.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 61 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15 грудня 2017 року, далі - КАС України) якщо фізична особа, яка має адміністративну процесуальну дієздатність і на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов, не підтримує позовні вимоги, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 155 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року) суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо особа, яка має адміністративну процесуальну дієздатність і за захистом прав, свобод чи інтересів якої у випадках, встановлених законом, звернувся орган або інша особа, заперечує проти адміністративного позову і від неї надійшла відповідна заява.

Отже, законом передбачено залишення без розгляду позову з вказаної підстави лише за умови наявності у фізичної особи адміністративної процесуальної дієздатності.

Згідно з частиною другою статті 48 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року) здатність особисто здійснювати свої процесуальні права та обов'язки, у тому числі доручати ведення справи (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

За перевіркою матеріалів справи, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 і на момент звернення Прокуратури області до суду з цим позовом, тобто у грудні 2014 року, їй виповнилося лише 17 років.

Відповідно до частини другої статті 6 Сімейного кодексу України дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років вважається неповнолітньою, а тому адміністративна процесуальна дієздатність у неї відсутня.

За таких обставин, апеляційний суд безпідставно визнав неповнолітню ОСОБА_1 такою, що має адміністративну процесуальну дієздатність.

З огляду на зазначене позиція ОСОБА_1 щодо необхідності залишення позову Прокурора, поданого в її інтересах, без розгляду не породжує будь-яких правових наслідків.

Внаслідок неможливості самостійного звернення ОСОБА_1 до суду та у зв'язку із необхідністю захисту порушених прав неповнолітньої особи Прокурором й було заявлено даний позов. 

Апеляційний суд залишаючи позов без розгляду не врахував зазначені обставини, надав застосованій нормі неправильне тлумачення та ухвалив рішення всупереч інтересам дитини.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд апеляційної інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин частину четверту статті 152 Сімейного кодексу України, відповідно до якої дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років, оскільки вказана норма закону стосується виключно правовідносин, що регулюють особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей (глава 13 Сімейного кодексу України), а тому жодним чином не стосується правовідносин, пов'язаних із забезпеченням майнових прав дитини - виплати відповідного виду одноразової допомоги в обсязі, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 353 КАС України (в редакції після 15 грудня 2017 року) підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, у зв'язку з чим касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з направленням справи до апеляційного.

Вимоги скаржника про залишення в силі рішення суду першої інстанції задоволенню не підлягають, оскільки вказане рішення апеляційним судом по суті заявлених вимог не переглядалося, а тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості давати йому будь-яку оцінку.

Керуючись статтями 345, 353, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Прокуратури Вінницької області задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року скасувати, а справу № 140/103/15-а направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та  оскарженню не підлягає.  

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон
Т.О. Анцупова  
Л.Л. Мороз, 
Судді Верховного Суду