Постанова
Іменем України
 
28 листопада 2018 року
м. Київ
 
справа № 759/9995/16-ц
провадження № 61-19864св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач | - | Служба у справах дітей Святошинської районної в                       м. Києві державної адміністрації,
відповідачі: | | ОСОБА_6, ОСОБА_7,
треті особи: | | ОСОБА_8,  ОСОБА_9,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Святошинського районного суду м. Києва у складі судді Миколаєць І. Ю.                   від 31 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В., Соколової В. В., від 06 квітня                 2017 року,
 
Встановив:
 
У березні 2016 року Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації звернулася до суду з позовом ОСОБА_7, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі ведуть антисоціальний спосіб життя, зловживають спиртними напоями та вчиняють сварки у присутності свого сина ОСОБА_11, що негативно впливає на його фізичний та психологічний розвиток. Внаслідок такого способу життя відповідачів та їх ухилення від свого обов'язку щодо виховання та утримання сина, останній перебуває на обліку Служби у справах дітей, як дитина, що перебуває у складних життєвих обставинах. Заходи, які були прийняті Службою до відповідачів з метою недопущення продовження такого способу життя та створення умов у сім'ї для належного проживання дитини з батьками, його утримання та виховання останніми до позитивних результатів не призвели, що стало причиною проживання їх дитини з батьками ОСОБА_6, які створили належні умови для його проживання, навчання та розвитку.
 
Зазначає, що позбавлення відповідачів батьківських прав сприятиме захисту інтересів дитини та надасть змогу створити нормальні умови для розвитку дитини.
 
Таким чином, посилаючись на вказані обставини Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації просила позбавити позивачів батьківських прав відносно малолітнього сина та стягнути з них аліменти на його утримання.
 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року позов задоволено; позбавлено ОСОБА_6 батьківських прав відносно її сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1; позбавлено           ОСОБА_7 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_11; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 аліменти на утримання їх онука ОСОБА_11 у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 30 березня 2016 року і до його повноліття; стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9аліменти на утримання їх онука ОСОБА_11 у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 30 березня 2016 року і до його повноліття.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачі зловживають спиртними напоями, не приділяють належної уваги дитині, ухиляються від виконання батьківських обов'язків, не створюють для дитини належних умов для проживання та духовного розвитку, що підтверджено належними доказами у справі, тому позов підлягає задоволенню. 
 
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку, тому рішення суду першої інстанції відповідає вимогам законодавства і підстав для його скасування немає. 
 
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 посилаються на  порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зазначають, що судами було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення психолого-психіатричної експертизи та у задоволенні клопотання про виклик самої дитини до суду.
 
У запереченнях на касаційну скаргу, поданих до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у червні 2017 року Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації просить залишити рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, як такі, що ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
 
У запереченнях на касаційну скаргу, поданих до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у червні 2017 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просять касаційну скаргу відхилити, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
10 травня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. 
 
До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.
 
Відповідно до частини 8 статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.
 
Пунктами 2, 3, 4 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами.
 
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. 
 
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
 
Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. 
 
Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. 
 
Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції, держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід'ємне право на життя. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.
 
Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину (стаття 19 Конвенції).
 
При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв'язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.
 
У статті 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
 
Відповідно до статті 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров'ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи.
 
Згідно із частинами першою, четвертою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.
Відповідно до частини 2 статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно із позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.
 
Судами встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є батьками малолітнього ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, який                          до 02 вересня 2015 року проживав разом із батьками у квартирі № АДРЕСА_1.
 
17 червня 2015 року Святошинське районне управління ГУ МВС України в         м. Києві звернулось до Служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації з Поданням «Про вжиття заходів реагування в межах компетенції» № 51/2821 в якому зазначено, що працівниками вказаного управління в ході перевірок за 2012-2015 роки здійснено більше тринадцяти виїздів за повідомленнями про сімейну сварку та виявлено ряд фактів вчинення насильства в сім'ї в стані алкогольного сп'яніння, а також спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 відносно дружини ОСОБА_6 Під час вчинення правопорушень постійно присутня малолітня дитина ОСОБА_11
 
02 вересня 2015 року спеціалістами Святошинської служби у справах дітей здійснено екстрене втручання у ситуацію, що склалась в родині ОСОБА_7-ОСОБА_6 за повідомленням Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві про те, що у квартирі АДРЕСА_1 відбувається конфлікт між батьками, де присутня малолітня дитина.
 
В результаті втручання, спеціалістами Служби у справах дітей Святошинської РДА в м. Києві складено Акт обстеження житлово-побутових умов проживання дитини - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 за вказаною вище адресою, яким зафіксовано незадовільний санітарний стан квартири (розкидані речі, брудна білизна, порожні пляшки з-під горілки, битий посуд, поламані дверцята шафи, бруд, сліди крові на підлозі). Під час обстеженні зафіксовано факт знаходження у квартирі матері дитини, ОСОБА_6, у стані алкогольного сп'яніння, а на її тілі виявлені тілесні ушкодження. Відповідно до протоколу тестування на алкоголь, 02 вересня 2015 року о 16 год. 11 хв. за результатами тесту у ОСОБА_6 зафіксовано 2.81 проміле алкоголю в крові.
 
Таким чином, спеціалістами Служби у справах дітей Святошинської РДА                в м. Києві прийнято рішення про відібрання дитини, ОСОБА_11, та його передачу на проживання до дідуся та бабусі, батькам ОСОБА_6, - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до прийняття рішення Святошинською РДА           м. Києва.
 
При обстеженні житлово-побутових умов проживання дитини - ОСОБА_11 за адресою дідуся та бабусі (ОСОБА_8 та ОСОБА_9.):                     квартира АДРЕСА_2 які є задовільними, встановлено, що ОСОБА_11 не бажає повертатися в сім'ю до батька та матері, і просив залишити його в бабусі та дідуся.
 
Відповідно до довідки Міського лікувально-консультативного центру Департаменту охорони здоров'я Київської міської державної адміністрації від 21 жовтня 2015 року за № 188, ОСОБА_6 з 05 жовтня 2015 року                     до 12 жовтня 2015 року, а ОСОБА_7 з 28 вересня 2015 року до 06 жовтня 2015 року проходили медикаментозне амбулаторне лікування та обом встановлено діагноз: психічні поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності.
 
За зверненням Служби у справах дітей Святошинської РДА в м. Києві                        від 22 жовтня 2015 року за № 40-2720 Міським центром дитини Служби у справах дітей виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) проведено психологічне обстеження малолітньої дитини, ОСОБА_11, яка включала в себе консультацію з матір»ю ОСОБА_6 та батьком ОСОБА_7; діагностику психоемоційного стану та прихильності ОСОБА_11; консультацію з дідусем ОСОБА_8 та бабусею ОСОБА_9, за висновком якого в емоційному фоні дитини виражена тривожність, невпевненість та страх (через конфліктну ситуацію у родині), рекомендовано, враховуючи загострену потребу ОСОБА_11 у безпеці, спокою та захисті, його нестабільний психоемоційний стан та з метою мінімізації його подальшого травмування, дитині пройти курс психокорекційних занять з метою стабілізації його психоемоційного стану; збільшити тілесний і емоційний контакт дитини із значимими дорослими; громадянам              ОСОБА_8, ОСОБА_9; ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вирішити конфліктну ситуацію, яка склалась в родині з метою створення безпечного середовища для проживання та розвитку малолітнього ОСОБА_11. У ставленні хлопчика до батька простежується негативізм та емоційна відчуженість, наявний певний страх, що пов'язано, можливо, з поведінкою батька по відношенню до сина. Виявлено бажання хлопчика спілкуватись з матір'ю, а також тривогу, розпач та почуття страху по відношенню до батька, з яким дитина відмовляється зустрічатися.
 
За консультативним висновком, наданим Консультативно-діагностичною поліклінікою «Охматдит» 28 жовтня 2015 року, ОСОБА_11, встановлено діагноз: посттравматичний стресовий розлад, змішаний специфічний розлад розвитку експресивного мовлення і шкільних навичок. Загальний недорозвиток мовлення ІІІ рівня. Проблеми, пов'язані з підозрюваним фізичним насильством і зневажливим ставленням до дитини в процесі її виховання.
 
Згідно з характеристикою на учня 2-А класуОСОБА_11,                           від 23 вересня 2015 року, наданої Спеціалізованою школою № 185                        ім. Володимира Вернадського Святошинського району м. Києва, вихованням ОСОБА_11 переважно займаються дідусь та бабуся, батьки лише двічі за рік з'являлись на батьківських зборах, дитячі ранки та свята взагалі не відвідували, ОСОБА_11 потребує додаткової уваги з боку батьків, допомоги та контролю у навчанні, проте хлопчика постійно залишали на черговій групі продовженого дня, навіть тоді, коли була можливість його забирати раніше та приділити більше часу на спілкування з дитиною. ОСОБА_11 має все необхідне для навчання, яким його забезпечують переважно дідусь та бабуся, які саме і брали активну участь у житті класу та школи.
 
Відповідно до характеристики, наданої товариством з обмеженою відповідальністю «Північно-Український Будівельний Альянс» від 16 жовтня 2015 року за № 0506 на ОСОБА_6, яка працювала у товаристві на посаді бухгалтера з 02 липня 2014 року, остання за місцем роботи характеризується негативно, неодноразово з'являлась на роботу в нетверезому стані.
 
За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позову та позбавлення відповідачів батьківських прав, оскільки зібрані у справі докази свідчать про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6, зловживаючи алкогольними напоями та маючи синдром залежності, що встановлено Міським лікувальним центром КМДА Департаменту охорони здоров'я Міністерства охорони здоров'я України, протягом тривалого часу не приділяли належної уваги розвитку свого сина, та ухилялись від виконання своїх обов'язків по вихованню сина: не піклувались про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкувались з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та не створювали умов для отримання сином належної освіти.   
 
У касаційній скарзі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 посилаються на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, що призвело до порушення прав відповідачів та дитини. Зазначають, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про призначення експертизи з метою установлення їх психічного стану. Вказують на те, що судами не враховано того, що треті особи у справі чинять психологічний тиск на їх сина та забороняють батьками бачитися з ним.
 
Однак суди належним чином оцінили наявні в матеріалах справи докази та дійшли висновку про задоволенні позову, оскільки позбавляючи відповідачів батьківських прав щодо малолітнього сина суди виходили з того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6, зловживаючи алкогольними напоями та маючи синдром залежності, що встановлено належними доказами, протягом тривалого часу не приділяли належної уваги розвитку свого сина, ухилялись від виконання своїх обов'язків по вихованню сина: не піклувались про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкувались з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та не створювали умов для отримання сином належної освіти. Натомість, установлено, що всі необхідні умови для належного фізичного та духовного розвитку дитини створено дідусем та бабусею.
 
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, дійшли правильного висновку про задоволення позову, оскільки позбавлення відповідачів батьківських прав не суперечить інтересам дитини та спрямоване на позитивний результат у подальшій долі дитини.
 
Крім того, судами роз'яснено відповідачам, що вони, відповідно до статті 169 СК України, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, при розгляді якого повинні довести, що вони усвідомили свою протиправну поведінку щодо дитини, каються у скоєному, пройшли повний курс лікування та позбавились синдрому залежності, і їх зміни у способі життя є глибокими і стійкими.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують і фактично зводяться до переоцінки доказів, що згідно зі статтею 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено. 
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили характер правовідносин між сторонами у справі та обґрунтовано застосували норми статей 7, 164, 166, 168, 169 СК України, що регулюють спірні правовідносини, тому наявні підстави для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.
 
Враховуючи, що рішення суду першої та апеляційної інстанцій слід залишити без змін, а скаргу без задоволення, суд касаційної інстанції не має підстав для зміни розподілу судових витрат, визначених судами попередніх інстанцій. Сторони не заявляли до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,
 
Постановив:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.
 
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року залишити без змін.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на ОСОБА_6 та ОСОБА_7. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                      В. С. Висоцька 

                                                                                                                      А.О. Лесько

                                                                                                                      В.В. Пророк

                                                                                                                      В.М. Сімоненко

                                                                                                                      І.М. Фаловська