Постанова
Іменем України                                       
 
10 січня 2019 року
 
м. Київ
 
справа № 715/277/17
 
провадження № 61-13169св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - публічнеакціонернетовариство «Райффайзен Банк Аваль», 
представниквідповідача - Пеньківська Катерина Віталіївна,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Чернівецької області, у складі колегії суддів: 
Яремка В. В., Литвинюк І. М., Перепелюк І. Б., від 05 липня 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічногоакціонерноготовариства «Райффайзен Банк Аваль»(далі - ПАТ«РайффайзенБанк Аваль», банк) про визнання іпотеки припиненою.
 
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до генерального кредитного договору від 10 квітня 2008 року № 014/05/641 та укладених у рамках цього договору окремих кредитних договорів ОСОБА_11. отримала у Чернівецькій обласній дирекції ВАТ «Райфайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», кредитні кошти в сумі: 20 тис. доларів США за кредитним договором від 15 квітня 2008 року №014/05/641/1 терміном 
на 84 місяці зі сплатою 14% річних;70 тис. доларів США за кредитним договором від 18 квітня 2008 року №014/05/641/2 терміном на 84 місяці зі сплатою 14% річних;48 тис. доларів США за кредитним договором 
від 12 червня 2008 року №014/05/641/3 терміном на 82 місяці зі сплатою 
15% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за зазначеними кредитними договорами 14 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, предметом якого є нежитлова будівля магазину по АДРЕСА_1. Зазначав, що рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області 
від 03 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 27 серпня 2014 року, у справі № 2-894/11 з нього як з поручителя та з ОСОБА_11 на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 10 квітня 2008 року
№ 014/05/641 у розмірі 1 696 575,64 грн, а також судові витрати.На підставі виконавчого листа, виданого на виконання цього судового рішення, 
18 листопада 2014 року державним виконавцем виконавчої служби Глибоцького районного управління юстиції відкрито виконавче провадження і спірне нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, було виставлено на торги.За наслідками проведення електронних торгів державним підприємством «СЕТАМ», які проводились 02 липня 2016 року, 13 серпня 2016 року та 
17 вересня 2016 року, торги були визнані такими, що не відбулися, у зв'язку із відсутністю допущених учасників торгів.
 
Посилаючись на вказані обставини, а також те, що банк відмовився залишити за собою нереалізоване на торгах нерухоме майно, що є предметом іпотеки, позивач просив визнати іпотеку припиненоюна підставі 
статті 49 Закону «Про іпотеку».
 
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецькоїобласті, у складісуддіЦуренка В. А., від 05 квітня 2017 рокупозов ОСОБА_4 задоволено. Визнано припиненою іпотеку нерухомого майна - нежитлової будівлі магазину по АДРЕСА_1, яка виникла на підставі договору іпотеки від 14 квітня 2008 року № 014/05/641, укладеного між ОСОБА_4 і ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «РайффайзенБанк Аваль»), виключивши з Державного реєстру іпотек запис № 2715-2716 про іпотеку нерухомого майна, здійснений на підставі зазначеного договору іпотеки. Скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області 
від 24 березня 2017 року, у виді заборони вчинення будь-яких дій щодо відчуження спірного нерухомого майна.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк не скориставсясвоїм правом на проведеннястягнення за виконавчим листом та задоволеннясвоїхвимог за рахунок предмета іпотеки й цепорушує принцип рівності прав та обов'язків кредитора і боржника та штучно призводить до збільшеннязаборгованості за кредитом. Посилаючись на положення статей 3, 17, 49 Закону України «Про іпотеку», суд першоїінстнаціїдійшоввисновку про наявністьпідстав для визнанняіпотекиприпиненою.
 
РішеннямАпеляційного суду Чернівецької області від 05 липня 2018 року апеляційну скаргуПАТ «Райфайзен Банк Аваль»задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що якщо кредитор не скористався своїм правом на проведення стягнення за виконавчим листом та задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки в строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», це не є підставою для припинення іпотеки.Під час розгляду справи не встановлено факту виконання основного зобов'язання, що згідно з положеннями Закону України «Про іпотеку» є однією з підстав припинення іпотеки.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що до спірних правовідносин застосується положення Закону України «Про іпотеку», зокрема, частини третьої 
статті 49 цього Закону. Банк не скористався своїм правом отримати предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості. Крім того, ухвалюючи рішення в справі, апеляційний суд не застосував правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року 
у справі № 6-222цс15.
 
У відзиві (запереченні) на касаційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_4, а оскаржене рішення апеляційного суду - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиноюпершоюстатті 400 ЦПК Українипід час розглядусправи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційноїскаргиправильністьзастосування судом першоїабоапеляційноїінстанції норм матеріальногочипроцесуального права і не можевстановлюватиабо (та) вважатидоведенимиобставини, що не буливстановлені в рішеннічивідкинуті ним, вирішуватипитання про достовірністьабонедостовірність того чиіншогодоказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суди встановили, щона підставі генерального кредитного договору 
від 10 квітня 2008 року №014/05/641 та укладених в рамках цього договору окремих кредитних договорів ОСОБА_11 отримала у ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» кредитні кошти в сумі:20 тис. доларів США за кредитним договором від 15 квітня 2008 року № 014/05/641/1 терміном на 84 місяці зі сплатою 
14% річних;70 тис. доларів США за кредитним договором від 18 квітня 
2008 року №014/05/641/2 терміном на 84 місяці зі сплатою 14% річних;
48 тис. доларів США за кредитним договором від 12 червня 2008 року 
№014/05/641/3 терміном на 82 місяці зі сплатою 15% річних.
 
З метою забезпечення виконання зобов'язань за зазначеними кредитними договорами 14 квітня 2008 року між банком та позивачем було укладено іпотечний договір, предметом якого є нежитлова будівля магазину по АДРЕСА_1.
 
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 липня 2014 року у справі № 2-894/11 з ОСОБА_11, ОСОБА_4 на користь 
ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» стягнуто в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 10 квітня 2008 року № 014/05/641 
у розмірі 1 696 575,64 грн.
На підставі виконавчого листа, виданого на виконання рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 липня 2014 року, 18 листопада 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Глибоцького районного управління юстиції відкрито виконавче провадження. У процедурі виконавчого провадження нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, було виставлено на торги.
 
Суди встановили, що за наслідками проведення електронних торгів державним підприємством «СЕТАМ», які проводились 02 липня 2016 року, 
13 серпня 2016 року та 17 вересня 2016 року, предметом яких була нежитлова будівля по АДРЕСА_1, торги були визнані такими, що не відбулися, у зв'язку із відсутністю допущених учасників торгів.
 
09 березня 2017 року виконавчий лист повернуто стягувачу (банку) у зв'язку з тим, що від нього не надійшла відповідь на пропозицію взяти на баланс майно, яке не було реалізовано через систему електронних торгів.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
 
За положеннями частини першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин) в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
 
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
 
За змістом частини першої статті 41 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин) реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачене рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
 
Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусове виконання рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин.
 
Закон України «Про виконавче провадження» № 606-ХІVу редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин, визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
 
Відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІVзвернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
 
Згідно з частиною восьмою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІVпримусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
 
За змістом указаної норми підставою для застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про іпотеку» є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація у розумінні частини першої статті 52 Закону України 
«Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час існування спірних правовідносин.
 
Норми Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час існування спірних правовідносин, дозволяли державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України 
«Про іпотеку».
 
Підстави припинення іпотеки передбачені статтею 17 Закону України 
«Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; знищення (втрата переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; інші підстави, передбачені цим Законом.
 
Згідно з частиною третьою статті 49 Закону України «Про іпотеку» якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду.
 
Частиною другою статті 12 ЦК України передбачено, що нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, установлених законом. 
 
Таким чином, якщо кредитор не скористався своїм правом на проведення стягнення за виконавчим листом та задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки в строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», це не є безумовною підставою для припинення іпотеки.
 
Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 22 лютого2017 року в справі № 6-133цс17.
 
Системний аналіз положень статей 3, 17, 49 Закону України «Про іпотеку» свідчить про те, що припинення іпотеки у зв'язку із застосуванням цього закону є правом суду, рішення якого повинно прийматись з урахуванням конкретних обставин справи.
 
Зазначений правовий висновок щодо застосування норм Закону України 
«Про іпотеку» викладено у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-222цс15.
 
Повно та всебічно встановивши фактичніобставинисправи, надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутністьпідстав для припиненняіпотеки за іпотечним договором від 14 квітня 2018 року, оскільки порушене право банку відновлено не було, заборгованість за спірним кредитним не погашена, судове рішення про стягнення коштів залишилось невиконаним, що не заперечувалось позивачем. Суд встановив, що банк як іпотекодержатель не використав свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення вимог щодо виконання зобов'язання за кредитним договором.
 
Крім того, колегія суддів бере до уваги також те, що 16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким внесено зміни до частин другої, третьої статті 49 Закону України «Про іпотеку», згідно із якими якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами других прилюдних торгів призначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на третіх прилюдних торгах може бути зменшена не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна.
 
Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека може бути припинена за рішенням суду.
 
У пункті 2 Прикінцевих положень Закону України від 22 вересня 2011 року
№ 3795-VIпередбачено, що дія цього не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.
 
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскарженесудове рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першоїсудової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 05 липня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                     Є. В. Синельников
 
         О. В. Білоконь
 
                                                                                                                  С. Ф. Хопта