ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/20306/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Пєскова В.Г. - головуючий, Берднік І.С., Погребняка В.Я.,
за участю секретаря судового засідання - Анісімової М.О.; 
за участю представників:
Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» - Посікіри Р.Р.,
Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Каракоці О.Р.,
Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеровент» - Пантія О.А.,
розглянув касаційну скаргу Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» 
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.08.2018 
у складі колегії суддів: Скрипки І.М. (головуючий), Шаптали Є.Ю., Гончарова С.А. 
та на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2018
у складі судді Грєхової О.А.
у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс»
до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», 
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеровент» (третя особа-1), Приватного акціонерного товариства «АК «Перлина» (третя особа-2), Національного банку України (третя особа-3),  
про стягнення коштів за банківською гарантією в розмірі 109 471, 93 євро, що станом на 15.11.2017 згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 3 406 765, 26 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:
Хронологія подій та опис фактів, встановлених судами першої та апеляційної
інстанції
1.          10.05.2016 між Львівським комунальним підприємством «Львівелектротранс» (далі - замовник, позивач, ЛПК «Львівелектротранс») та ТОВ «Аеровент» (далі - підрядник, третя особа-1) укладено Контракт №   39299/6 (далі - Контракт), у відповідності до якого підрядник прийняв на себе зобов'язання з виконання робіт по реконструкції будівлі профілакторію із котельнею, побутовими та адміністративними приміщеннями в трамвайному депо № 2 ЛПК «Львівелектротранс» по вул. Промисловій, буд.   29 у м. Львові, а замовник погоджується оплатити підряднику вартість контракту або іншу суму, яку виникне потреба сплатити відповідно до положень контракту в строки та в порядку, визначеному Контрактом.
Відповідно до пункту 4.2 Загальних умов Контракту підрядник зобов'язаний за свій рахунок отримати забезпечення виконання контракту на суму і у валюті, вказаних у Додатку до оферти. Якщо сума не вказана в Додатку до оферти, то справжній пункт не застосовний.
2. 03.06.2016 між ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - банк, відповідач) та ТОВ «Аеровент» (далі - клієнт) укладено договір № G0616/4394 про надання банківської гарантії (далі - Договір гарантії), відповідно до пункту 1.1 якого Банк надає гарантію, за якою Банк гарантує перед бенефіціаром виконання клієнтом своїх зобов'язань відповідно до документа, що зазначено у п. А4, на умовах, що зазначено у Гарантії. Банк надає гарантію в обмін на зобов'язання клієнта. Текст Гарантії викладено в додатку 1 до Договору, що є невід'ємною частиною цього договору.
У пункті А1 Договору гарантії зазначено, що бенефіціаром є Львівське комунальне підприємство «Львівелектротранс» та вказано його реквізити.
Вид гарантії: виконання контрактних зобов'язань (п. А3 Договору гарантії) за контрактною угодою від 02.06.2016 № 39299/6, укладеною між бенефіціаром та клієнтом (п. А4 Договору гарантії).
Відповідно до пункту А12 Договору гарантії сплата Банком за гарантією за рахунок коштів Банку є наданням клієнту кредиту. Сума кредиту дорівнює різниці між фактичним платежем Банку за гарантією, включаючи сплату комісій інших банків, та сумою коштів, які надано Клієнтом на дату такого платежу. Строк відшкодування клієнтом регресних вимог Банку (повернення кредиту): 3 робочих дні, починаючи з дня платежу Банком за гарантією.
3.    03.06.2016 банком надано на користь позивача гарантію № G0616/4394 (далі - гарантія), викладену англійською мовою. Відповідно до нотаріально засвідченого перекладу гарантії, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» безвідклично зобов'язалося сплатити Львівському комунальному підприємству «Львівелектротранс» будь-яку суму або суми, що в сукупності не перевищують 254 976, 51 євро, що сплачується по курсу Національного банку України на дату оплати, після отримання банком першого письмового запиту бенефіціара, що супроводжуватиметься письмовим повідомленням про порушення підрядником зобов'язань за Контрактом у зв'язку з використанням авансового платежу в цілях, відмінних від виконання зобов'язань за Контрактом - реконструкція будівлі профілакторію із котельнею, побутовими та адміністративними приміщеннями в Трамвайному депо № 2 ЛКП «Львівелектротранс» по вул.   Промисловій 29, у м. Львові. Ця гарантія втрачає чинність залежно від того, що відбудеться раніше, або після отримання банком проміжного сертифікату на оплату, де вказано, що вісімдесят відсотків вартості Контракту було підтверджено для оплати, або 10 травня 2017 року.
4.      03.02.2017 листом № 04/175 позивач повідомив підрядника про розірвання контракту від 10.05.2016 № 39299/6 з причин невиконання останнім своїх зобов'язань. Замовник неодноразово повідомляв підрядника про зволікання у виконанні робіт та термінів їх завершення, про що свідчать спільні наради підрядника та замовника з цього приводу та листа замовника, адресовані останньому, станом на 31.01.2017 замовник змушений констатувати, що підрядник не виконав п'ять вказівок про усунення визначених замовником недоліків, виданих інженером у відповідності до пункту 15.1 ЗУ Контракту, фактичний прогрес у виконання робіт становить близько 16, 8 % за 8 місяців виконання робіт (строк виконання 12 місяців), тому відповідно до п. 15.2 ЗУ Контракту повідомив про розірвання Контракту.
5.   28.02.2017 позивач звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою від 20.02.2017 № 06/318 щодо відкликання гарантії повернення авансового платежу, в якій повідомив про розірвання договірних відносин з ТОВ «Аеровент» з 17.02.2017 та висловив вимогу на виплату по гарантії 254   976,   51 євро на рахунок бенефіціара.
6.  У відповідь на зазначену вимогу відповідач листом від 24.03.2017 №     Е.35.0.0.0/4-36520 відмовив у виплаті гарантії з тих підстав, що вимога не містить посилань на те, які зобов'язання було порушено принципалом (підрядником) та невідповідність валюти, в якій має бути здійснена виплата.
7.     14.04.2017 на адресу відповідача надійшла повторна вимога позивача від № 06/588 із поясненням обставин по гарантії щодо порушення підрядником зобов'язань у зв'язку з використанням авансового платежу в цілях, відмінних від виконання зобов'язань за Контрактом, наведено додаткову інформацію для підтвердження факту використання підрядником авансового платежу у цілях, відмінних від виконання зобов'язань за Контрактом, та викладена вимога про виплату бенефіціару суму у розмірі, еквівалентному 109 471, 93 євро.
8.     05.06.2017 позивач отримав від ПАТ КБ «Приватбанк» лист від 31.05.2017 №  Е.35.0.0.0/4-66762, в якому повідомлено, що за результатом правової експертизи письмової вимоги за гарантією встановлено, що дана вимога відповідає умовам Гарантії і підлягає задоволенню, проте платіж не може бути виконаний, оскільки рішенням Правління Національного банку України від 05.01.2017 № 7-рш/БТ, для ПАТ КБ «Приватбанк» діє ковенанта, яка забороняє кредитування пов'язаних осіб банку. При цьому, ТОВ «Аеровент» визнано Національним банком України пов'язаною особою з ПАТ КБ «Приватбанк».

Подання позовної заяви 
9.  17.11.2017 ЛКП «Львівелектротранс», посилаючись на зазначені вище обставини,  звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» 109 471, 93 євро, що еквівалентно 3   406   765, 26 грн, за гарантією, виданою відповідачем, на забезпечення виконання підрядником - ТОВ «Аеровент» - своїх зобов'язань за контрактом від 10.05.2016 № 39299/6. Позов мотивовано безпідставністю відмови банку у здійсненні виплати банківської гарантії та неможливістю виконання договору від 03.06.2016 № G0616/4394.

Розгляд справи судами
10.   Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.08.2018, у задоволенні позову відмовлено.
11.  Суди дійшли висновку, що позивачем жодним чином не наведено та не подано належних та допустимих доказів нецільового використання частини авансових коштів у розмірі 109 471, 93 євро, беручи до уваги рішення Правління Національного банку України від 05.01.2017 № 7-рш/БТ «Про окремі питання діяльності ПАТ КБ «Приватбанк», яким було заборонено здійснювати інвестування та надання кредитів клієнтам, що визнавалися пов'язаними із банком особами, та встановлення факту визнання ТОВ «Аеровент» особою, пов'язаною із ПАТ КБ «Приватбанк», суди дійшли висновку про недоведеність позивачем порушення його прав, які б підлягали судовому захисту у даній справі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А.     Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
12.  11.09.2018 Львівським комунальним підприємством «Львівелектротранс» до Верховного Суду подано касаційну скаргу, в якій скаржник просив скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.08.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2018, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити та стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ЛКП «Львівелектротранс» суму сплачених судових витрат. Скаржник посилається на те, що висновки судів зроблені внаслідок неправильної оцінки доказів та неправильного застосування норм права - статті 562, 563 ЦК України, положень Уніфікованих Правил для гарантій на вимогу.
Б.     Доводи відзиву на касаційну скаргу.
13.   22.10.2018 до Верховного Суду від ПАТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому наведено прохання відмовити в задоволенні касаційної скарги з посиланням на обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи
і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
А.              Щодо суті касаційної скарги
14.  Предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача коштів, що зумовлено порушенням ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язань за банківською гарантією. 
15.  Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про недоведеність позивачем порушення його прав з огляду на рішення Правління Національного банку України від 05.01.2017 №   7-рш/БТ «Про окремі питання діяльності ПАТ КБ «Приватбанк», яким було заборонено здійснювати інвестування та надання кредитів клієнтам, що визнавалися пов'язаними із банком особами, та встановлення факту визнання ТОВ «Аеровент» особою, пов'язаною із ПАТ КБ «Приватбанк». Крім того, зазначено, що позивач не навів доводів з належними доказами, які свідчили, що сума в розмірі 109   471, 93 євро є саме коштами, використаними не за цільовим призначенням.
16.    Такі висновки судів є передчасними у зв'язку з наступним.
17.  Згідно з положеннями статті 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії (частина 1 статті 563 ЦК України).
18.   Статтею 4 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що Національний банк України здійснює регулювання та банківський нагляд відповідно до положень Конституції України, цього Закону, Закону України «Про Національний банк України», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України.
19.    Пунктом 7 частини першої статті 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність», якими визначено перелік та підстави заходів впливу, передбачено, що у разі порушення банками банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать обмеження, зупинення чи припинення здійснення окремих видів здійснюваних банком операцій, у тому числі операцій із пов'язаними з банком особами.
20.  Згідно з пунктом 3.3 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 346 від 17.08.2012, рішення про застосування заходу впливу приймає Правління Національного банку або Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем відповідно до цього Положення. Факт здійснення банком ризикової діяльності установлює Правління Національного банку або Комітет з питань нагляду. Національний банк має право зробити висновок про здійснення банком ризикової діяльності на підставі результатів аналізу звітності банку, за результатами банківського нагляду, перевірок дотримання банками вимог валютного законодавства або законодавства з питань фінансового моніторингу. Ознаками здійснення банком ризикової діяльності, зокрема, можуть бути: здійснення опосередкованого кредитування пов'язаних із банком осіб.
Пунктом 4.3 Положення визначено, що рішення Національного банку про застосування заходу впливу може бути оскаржене в судовому порядку виключно з метою встановлення законності таких рішень. Оскарження не зупиняє виконання рішення.
Пунктом 7.1 Положення встановлено, що рішення про обмеження, зупинення чи припинення здійснення окремих видів здійснюваних банком операцій приймає Правління Національного банку або Комітет з питань нагляду.
21.   Указом Президента України № 560/2016 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18.12.016 «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки України в економічній сфері та захисту інтересів вкладників» та Постановою Кабінету Міністрів України № 961 від 18.12.2016 «Деякі питання забезпечення стабільності фінансової системи» було прийнято рішення про націоналізацію відповідача у спосіб, визначений пунктом 5 частини другої статті 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
22.  Рішенням Національного банку України від 05.01.2017 № 7-рш/БТ «Про окремі питання діяльності ПАТ КБ «Приватбанк» у зв'язку із набуттям державою прав власності на акції Відповідача, заборонено здійснювати інвестування та надання кредитів клієнтам, що визнавалися пов'язаними із банком особами.
23.  Наданими Відповідачем документами підтверджено, що Національним банком України, як державним регулятором банків, у т.ч. відповідно до статей 56, 61 Закону України «Про банки та банківську діяльність», визнано ТОВ «Аеровент» пов'язаною особою з ПАТ КБ «Приватбанк».
24.    Водночас, здійснюючи розгляд справи, суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки умовам договору банківської гарантії від 03.06.2016, зокрема, пункту А12 стосовно того, яким чином виконання гарантії підпадає під поняття кредитування боржника як пов'язаної особи, а також як співвідноситься сплата коштів за гарантією з обмеженнями, встановленими Національним банком України у рішенні від 05.01.2017 № 7-рш/БТ.
25.    Також не було належним чином оцінено судами доводів позивача стосовно зобов'язань Відповідача платити за гарантією за умови належної вимоги, як це визначено у пункті «b» статті 20 Уніфікованих Правил для гарантій на вимогу, беручи до уваги лист банку від 31.05.2017 № Е.35.0.0.0/4-66762, в якому повідомлено, що за результатом правової експертизи письмової вимоги за гарантією встановлено, що дана вимога відповідає умовам Гарантії і підлягає задоволенню, а також доводів щодо нецільового використання сум авансу підрядником за Контрактом.  
26.   Відповідно до положень статті 235 ГПК України обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Рішення суду має прийматися і цілковитій відповідності з нормами матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
27.  Однак, вказані вимоги судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні оскаржуваних рішення та постанови не були дотримані.  
28. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
29.  Верховний Суд вважає, що ті доводи, що їх наводив позивач при подачі позову та розгляді справи в судах першої і апеляційної інстанцій, не є очевидно необґрунтованими, що вимагало від суду першої та апеляційної інстанцій їх повного дослідження, надання їм оцінки і відображення у судових рішеннях.
30. Європейський суд з прав людини, досліджуючи питання права на справедливий суд крізь призму повноти судового рішення, зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), від 27 вересня 2001 року № 49684/99). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя. 
31.   Водночас ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій судові рішення у цій справі зазначеним вимогам не відповідають.
32.  Судова колегія вважає, що допущені процесуальні порушення є такими помилками, які не забезпечили справедливого розгляду справи. Рішення судів, прийняті з порушенням норм процесуального права, не можуть вважатися такими, що відповідають приписам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право на справедливий суд, а тому підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.
Б.          Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
33.   За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій було порушено принцип повноти оцінки доказів та їх відображення у прийнятих судових рішеннях, якими вирішувався спір по суті, що вимагає направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
34.  Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити доводи позивача та з урахуванням належно оцінених позицій учасників справи вирішити спір відповідно до вимог закону.    

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 300, 301, пунктом 2 частини першої статті 308, статтями 310, 315, 316 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

П О С Т А Н О В И В :

1.           Касаційну скаргу Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» задовольнити частково.

2.          Постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.08.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2018 у справі №     910/20306/17 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

3.          Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            В.Г. Пєсков
Судді                                                                                                                 І.С. Берднік
                                                                                                                 В.Я. Погребняк