ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року 
м. Київ

Справа №  42/109 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи касаційну скаргу Державного агентства резерву України  на постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 (головуючий суддя: Майданевич А.Г., судді: Сулім В.В., Гончаров С.А.)   

за заявою Державного агентства резерву України 
про заміну сторони її правонаступником

за позовом  Державного комітету України з державного матеріального резерву
до Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 
про повернення матеріальних цінностей державного матеріального резерву, стягнення неустойки, ціна позову 956 124,21 грн.,

Учасники справи: не викликалися та не повідомлялися.

ВСТАНОВИВ: 

06.06.2018 Державне агентство  резерву України звернулось до Господарського суду міста Києва з клопотанням про заміну Державного комітету України з державного матеріального резерву його правонаступником Державним агентством резерву України.

Клопотання мотивовано тим, що правонаступником всіх майнових прав та обов'язків Державного комітету України з державного матеріального резерву є Державне агентство резерву України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2018 у справі №42/109 (суддя Паламар П.І.) відновлено втрачене судове провадження у справі Господарського суду міста Києва № 42/109 за позовом Державного комітету України з державного матеріального резерву до Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про повернення матеріальних цінностей державного матеріального резерву, стягнення неустойки, ціна позову 956124,21 грн., в частині, необхідній для розгляду заяви Державного агентства резерву України про заміну сторони її правонаступником;  заяву Державного агентства резерву України про заміну сторони її правонаступником задоволено; замінено стягувача Державний комітет України з державного матеріального резерву його правонаступником Державним агентством резерву України; замінено боржника Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" його правонаступником Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що Державне агентство резерву України є правонаступником Державного комітету України з державного матеріального резерву, а Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - правонаступником Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 у справі №42/109 ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2018 у справі №42/109 змінено; виключено п. 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 04.07.2018, а саме, щодо заміни боржника Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" його правонаступником Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що інформація про те, що Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є правонаступником Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в ЄДРПОУ відсутня.

08.10.2018 (згідно із поштовим штемпелем на конверті) Державним агентством резерву України подано касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 у справі №42/109 до Касаційного господарського суду.   

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2018 року у справі №42/109 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В.

Відповідно до частини 5 статті 301 Господарського процесуального кодексу України перегляд ухвал суду першої та апеляційної інстанцій (крім ухвал, якими закінчено розгляд справи) здійснюється судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

17.10.2018 Верховний Суд постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження та  розгляд касаційної скарги  у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення сторін, визначив строк для подання відзиву на касаційну скаргу з доказами надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи до Касаційного господарського суду до 06.11.2018. 

Скаржник (Державне агентство резерву України, заявник) мотивує свою касаційну скаргу тим, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права  та  матеріального  права. 

Державне агентство резерву України вказує, що  відмовляючи в заміні боржника  НАК "Нафтогаз України" суд в оскаржуваній ухвалі від 04.07.2018 обґрунтовує  власний  висновок лише фактично цитуванням змісту апеляційної скарги, залишаючи поза увагою резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2005 №42/109, якою безпосередньо зобов'язано НАК "Нафтогаз України" повернути 1500 мазуту М-40 до державного резерву.  Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог ст. 7 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. 

У касаційній скарзі скаржник просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 у справі №42/109  скасувати та прийняти нове рішення щодо залишення в силі ухвали Господарського суду міста Києва від 04.07.2018 в частині визнання ПАТ "НАК "Нафтогаз України" правонаступником НАК "Нафтогаз України" у справі №42/109.  

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" надало   відзив  на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін. 

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені обставини, Верховний Суд в межах перегляду справи у касаційній інстанції обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм процесуального права при ухваленні зазначеного судового рішення, доходить висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ч.ч.1,3 ст.304 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених п.п.2 і 3 ч.1 ст.287 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України:
"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов'язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними/ недоведеними або встановленням по новому обставин справи.   
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 29 березня 2005 позов Державного комітету України з державного матеріального резерву задоволено частково. Зобов'язано Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" повернути Державному комітету України з державного матеріального резерву 1500 тонн мазуту М-40 вартістю 828000грн. Стягнуто з Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" у доход Державного бюджету України 1700 грн. державного мита. Стягнуто з Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Державного підприємства "Судовий інформаційний центр" 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. У позові в іншій частині відмовлено.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2005, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 17.11.2005, зобов'язано Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" повернути Державному комітету України з державного матеріального резерву 1500 тонн мазуту М-40 вартістю 828000 грн. Стягнуто з Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Державного комітету України з державного матеріального резерву 828000 грн. штрафу, 128124,21 грн. пені. Стягнуто з Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в дохід Державного бюджету України 1700 грн. державного мита. Стягнуто з Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Державного підприємства "Судовий інформаційний центр" стягнуто 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
На виконання рішення у справі №42/109 Господарським судом міста Києва 08.06.2005 видано накази.
26.07.2005 постановою державного виконавця Пацуріною О.В. відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання наказу №42/109, виданого 08.06.2005. 
11.01.2006 постановою старшого державного виконавця Лисенко О.В. Державної виконавчої служби у Шевченківському районі міста Києва зупинено виконавче провадження з виконання наказу №42/109, виданого 08.06.2005, до закінчення терміну дії процедури погашення заборгованості.
27.04.2018 постановою головного державного виконавця Бучком В.В. Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві поновлено виконавче провадження з виконання наказу №42/109, виданого 08.06.2005. 
Задовольняючи заяву  про заміну сторони її правонаступником суд першої інстанції  зазначив, що відповідно до вимог ст.ст. 1, 5 Указу Президента України № 1085/2010 від 9 грудня 2010 року "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" Державний комітет України з державного матеріального резерву реорганізовано на Державне агентство резерву України, останнє визначене правонаступником стягувача у справі.
Згідно наявного в матеріалах витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне агентство резерву України відповідно до вимог Указу Президента України № 463/2011 від 13 квітня 2011 р. набуло правоздатності юридичної особи.
Також судом першої інстанції встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань найменування Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" змінено на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Останнє визначене правонаступником товариства боржника.
Посилаючись на ч. 1 ст. 52 ГПК України  та   відповідно до вимог ст. 334 ГПК України суд першої інстанції здійснив заміну сторін у справі їх правонаступниками,  стягувача - Державним агентством резерву України (37472392) та боржника - Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (20077720).
Судова колегія апеляційного господарського суду погодилась з висновком    Господарського суду міста Києва, що правонаступником всіх майнових прав та обов'язків Державного комітету України з державного матеріального резерву (01601, м. Київ, вул. Пушкінська,28,МСП), є Державне агентство резерву України (01601, м. Київ, вул. вул. Пушкінська, 28, МСП, код ЄДРПОУ 37472392) 
При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що, оскільки 29.09.2011 державним реєстратором внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про припинення Державного комітету України з державного матеріального резерву, як юридичної особи, тому реорганізація є завершеною       з моменту державної реєстрації таких змін до установчих документів та державної реєстрації припинення юридичних осіб.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції відносно заміни судом першої інстанції боржника Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" його правонаступником Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з наступних підстав.
Так, Указом Президента України від 25.02.1998 № 151 "Про реформування нафтогазового комплексу України" утворена Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".
Згідно з відомостями з ЄДРПОУ повне найменування юридичної особи є Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та скорочене - Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Реєстрація проведена 02.06.1998. 
Інформація про те, що Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є правонаступником Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в ЄДРПОУ відсутня. 
Таким чином, з огляду на вказане вище, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначила, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно заміни боржника Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" його правонаступником Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".
Колегія суддів касаційного суду розглядаючи доводи касаційної скарги та заперечення на неї  відмічає наступне.
Згідно з ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 334 ГПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Частиною 1 статті 52 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.
Указом Президента України від 09.12.2010 №1085/2010 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" створено Державне агентство резерву України, реорганізувавши Державний комітет України з державного матеріального резерву.
Згідно п. 5 даного Указу міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, які реорганізуються. 
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
29.09.2011 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань державним реєстратором внесений запис про припинення Державного комітету України з державного матеріального резерву, як юридичної особи.
Враховуючи викладене колегія суддів касаційного суду погоджується з  висновками  судів попередніх інстанцій, що  правонаступником всіх майнових прав та обов'язків Державного комітету України з державного матеріального резерву (01601, м. Київ, вул. Пушкінська,28,МСП), є Державне агентство резерву України (01601, м. Київ, вул. вул. Пушкінська, 28, МСП, код ЄДРПОУ 37472392).
Щодо  заміни  боржника Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" його правонаступником Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суд касаційної інстанції доходить таких висновків.
Суд першої інстанції встановив, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань найменування Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" змінено на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Останнє визначене правонаступником товариства боржника.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно з відомостями з ЄДРПОУ повне найменування юридичної особи є Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та скорочене - Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Реєстрація проведена 02.06.1998. 
Інформація про те, що Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є правонаступником Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в ЄДРПОУ відсутня. 
Колегія суддів касаційного суду приймає до уваги наступне. 
Пунктом 1 Указу Президента України від 25.02.1998 за №151 "Про реформування нафтогазового комплексу України" було підтримано пропозицію Кабінету  Міністрів  України,  Фонду державного майна України про створення Кабінетом Міністрів України державної Національної  акціонерної  компанії  "Нафтогаз  України" (далі - Компанія)   на  базі  100  відсотків  акцій  державних акціонерних товариств, створених шляхом перетворення  підприємств нафтогазового  комплексу,  що не підлягають приватизації,  а також пакетів  акцій  відкритих  акціонерних   товариств   нафтогазового комплексу,  які  відповідно  до  чинного  законодавства залишені у державній власності.
Абзацом 2 п.2 даного Указу було зобов'язано Кабінет Міністрів України здійснити у двомісячний строк заходи щодо створення Компанії, зокрема,   затвердити   її   статут  і  склад  спостережної  ради.
Пунктами 1, 5 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747 "Про утворення Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на виконання вищевказаного Указу Президента України від 25.02.1998 № 151 "Про реформування нафтогазового комплексу України" було:
- утворено   Національну   акціонерну   компанію   "Нафтогаз України"   (далі  -  Компанія)  у  формі  відкритого  акціонерного товариства.
- затверджено статут Національної   акціонерної  компанії "Нафтогаз України".

Згідно з п.п.1.2. п.1 вказаного Статуту, Компанія  є державним акціонерним товариством відкритого типу.

Підпунктом 2.1. п.2 вказаного Статуту було визначено, що офіційна назва Компанії українською мовою: повна - Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"; скорочена - НАК "Нафтогаз України".

Згідно з п.п.2,3 Статуту Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України  від 25 травня 1998 р. N747  (в редакції постанови Кабінету Міністрів України  від 2 грудня 2009 р. N 1354), який набрав чинності з 19.12.2009: 
"2. Компанія є публічним акціонерним товариством.
3. Офіційне найменування Компанії:  повне українською  мовою  -  публічне  акціонерне  товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України";     скорочене:  українською мовою - Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Згідно з п.п.2,3 нині діючого Статуту Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України  від 14 грудня 2016 р. № 1044, який набрав чинності з 31.12.2016:
2. Компанія є публічним акціонерним товариством.
3. Найменування Компанії: повне українською мовою - публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"; скорочене українською мовою - Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".
Отже, з 19.12.2009 змінилося найменування акціонерного товариства НАК "Нафтогаз України" з відкритого акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство.
Зазначене підтверджується і наявним в справі витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 05.07.2018, згідно якого повне найменування юридичної особи є Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та скорочене - Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Дата державної реєстрації  02.06.1998.  
При цьому, 22.12.2009 здійснено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи, зокрема "зміна повного найменування".

Згідно з ч.1, п.1 ч.2, п.5 Розділу XVII "ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Закону України "про акціонерні товариства" від 17 вересня 2008 року за                     № 514-VI, який набрав чинності з 29.04.2009:  
"Статути та внутрішні положення акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із нормами цього Закону не пізніше ніж протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом.
Приведенням діяльності акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у відповідність із цим Законом є здійснення таких дій:
1) внесення змін до статуту товариства, які в тому числі передбачають зміну найменування акціонерного товариства з відкритого або закритого акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство чи з відкритого або закритого акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство за умови, що кількість акціонерів на дату внесення таких змін не перевищує 100 осіб, а також виконання всіх інших вимог цього Закону у статуті товариства;
Приведення діяльності у відповідність із нормами цього Закону, статутів та внутрішніх положень акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у тому числі зміна найменування акціонерних товариств з відкритого або закритого на публічне або приватне, не є перетворенням та не потребує застосування процедури припинення."

У постановах Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 5006/7/28/2012, від 19.06.2018 у справі №906/586/17, від 04.07.2018 у справі №923/974/16, та в ухвалі Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №922/2187/16 викладено такий правовий висновок.
За приписами ст.52 ГПК України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.
Відповідно до ч. 1 ст.108 ЦК України перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. 

Стаття 83 ЦК України, яка має назву "Організаційно-правові форми юридичних осіб", визначає, що юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Отже, з точки зору зазначеної норми закону, усі товариства належать до однієї організаційно-правової форми юридичної особи.

У ст. 152 ЦК України зазначено, що акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями. Найменування акціонерного товариства має містити його найменування і зазначення того, що товариство є акціонерним.  Акціонерні товариства за типом поділяються на публічні товариства та приватні товариства. Особливості правового статусу публічних та приватних акціонерних товариств встановлюються законом. 

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про акціонерні товариства" повне найменування акціонерного товариства українською мовою повинне містити його організаційно-правову форму (акціонерне товариство). Тип акціонерного товариства не є обов'язковою складовою найменування акціонерного товариства.

У абз. 3 ч. 2 ст. 5 Закону України "Про акціонерні товариства" зазначено, що зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

З аналізу зазначених положень слідує, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, зокрема, перетворення, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма такої особи. Зміна типу акціонерного товариства з публічного на приватне не є його реорганізацією. Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів в порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань". У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов'язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

У цьому випадку саме заміна особи у відносинах, щодо яких виник спір, не відбулася, і є підстави просто змінити найменування відповідача.
При цьому, чинний ГПК не регламентує порядок саме зміни назви сторони, тим більше після закінчення розгляду справи по суті. 
Поряд з цим, відповідно до абз.2 ч.5 ст.15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім'я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.
Тобто, позивач не позбавлений права подати до виконавчої служби  відповідну заяву про зміну назви відповідача.
З урахуванням викладеного колегія суддів касаційного суду вважає доводи касаційної  скарги необґрунтованими.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України: 
"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:
1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення."

Згідно з ч.1 ст.309 зазначеного Кодексу:
"Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права."

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що касаційну скаргу  Державного агентства резерву України необхідно залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 у справі №42/109  залишити без змін.

У зв'язку  з тим, що  суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення, суд покладає на Державне агентство резерву України  витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись ч.13 ст.8, ст.ст.129, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України,   Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного агентства резерву України на постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018  у справі №42/109  залишити без задоволення. 

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018  у справі №42/109  залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             І. Кушнір

Судді                                                                                                          Є. Краснов

                                                                                                                         Г. Мачульський