П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
15 листопада 2018 року
м. Київ
 
Справа № П/9901/21/17
Провадження № 11-598сап18
 
ВеликаПалата Верховного Суду у складі:
головуючого Князєва В. С.,
судді-доповідача Золотнікова О. С., 
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., 
за участю секретаря судового засідання - Ключник А. Ю.,
 
учасники справи:
представник позивача - ОСОБА_3,
представник відповідача - Белінська О. В.,
 
розглянула в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (судді Кравчук В. М., Гімон М. М., Гриців М. І., Стародуб О. П., Коваленко Н. В.) від 12 квітня 2018 року у справі № П/9901/21/17 за позовом ОСОБА_5 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про визнання протиправним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії та
 
ВСТАНОВИЛА:
27 грудня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з адміністративним позовом до ВРП про визнання протиправним та нечинним рішення цього органу від 28 листопада 2017 року № 3803/0/15-17 «Про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення ОСОБА_5 на посаду судді Харківського окружного адміністративного суду» та зобов'язання відповідача вчинити дії щодо внесення Президентові України подання про призначення позивача на посаду судді.
На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_5 зазначив, що оскаржуване рішення ВРП мотивовано наявністю обставин, які свідчать про обґрунтований сумнів щодо відповідності позивача критеріям доброчесності, професійної етики та які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв'язку з призначенням його на посаду судді, ураховуючи, що такі відомості не були предметом розгляду Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія). При цьому, визначаючи рівень доброчесності позивача як кандидата на посаду судді, відповідач фактично дослідив обставини його професійної діяльності, що вже були предметом розгляду дисциплінарного органу ВРП, яким 05 жовтня 2017 року було відмовлено в притягненні ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності у зв'язку із закінченням строку притягнення до такої відповідальності, а дисциплінарне провадження припинено. До того ж постанова Харківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року у справі № 820/11659/13-а за позовом Харківської міської ради до ініціативної групи громадян в особі відповідального ОСОБА_6 про обмеження права на мирне зібрання, якою обмежено право на збори шляхом заборони відповідачу проведення безстрокової акції, ухвалена під головуванням судді ОСОБА_5 з урахуванням усіх обставин справи. Жодних негативних наслідків у зв'язку з обмеженням судом права відповідача на мирні зібрання не виникло. Вказана постанова відповідачем не оскаржена в апеляційному поряду, що свідчить про згоду з мотивами судового рішення.
Позивач також вказав, що висновок ВРП про те, що встановлена постановою від 25 листопада 2013 року заборона щодо проведення мирних зібрань діє і на сьогодні та продовжує порушувати право невизначеного кола осіб мирно збиратися, не відповідає дійсності. У період прийняття цього рішення діяло розпорядження Харківського міського голови від 22 листопада 2013 року № 76/1, яким було призупинено проведення масових заходів на території міста Харкова з 22 листопада 2013 року до окремого розпорядження. Оскільки, на думку позивача, 29 листопада 2013 року Харківський міський голова своїм розпорядженням скасував заборону на проведення масових заходів, заборона, встановлена судовим рішенням, також втратила силу 29 листопада 2013 року незалежно від наявності судового рішення. Саме розпорядження Харківського міського голови й було доказом у справі № 820/11659/13-а, що свідчив про наявність реальної загрози здоров'ю громадян.
На думку позивача, посилання ВРП на постанову від 25 листопада 2013 року у справі № 820/11659/13-а як на підтвердження невідповідності ОСОБА_5 критерію доброчесності та професійної етики є неправомірними та свідчать про протиправність рішення щодо відмови у внесенні Президентові України подання про призначення на посаду судді. ВРП не вправі надавати правову оцінку судовому рішенню чи досліджувати обставини та мотиви його прийняття. Крім того, ВРП свавільно тлумачить поняття «доброчесність», «професійна етика» і завчасно робить висновки про негативний вплив на суспільну довіру до судової влади у зв'язку з призначенням ОСОБА_5 на посаду судді.
Також позивач зазначив, що ВРП застосувала неоднаковий та вибірковий підхід до суддів, які протягом 2013 - 2014 років ухвалювали судові рішення про заборону мирних зібрань у аналогічній категорії справ, оскільки щодо деяких таких суддів було прийнято позитивне рішення про подальше призначення на посаду судді. До того ж відповідачем не взято до уваги, що дії судді ОСОБА_5 щодо прийняття постанови від 25 листопада 2013 року у справі № 820/11659/13-а були перевірені в межах кримінального провадження, порушеного за частиною другою статті 375 Кримінального кодексу України (далі - КК України), та постановою від 26 січня 2017 року прокуратура Харківської області закрила кримінальне провадження у зв'язку з відсутністю в діях суддів, зокрема ОСОБА_5, складу вказаного кримінального правопорушення.
На переконання позивача, ВРП не надала належної оцінки його діяльності на посаді судді, не взяла до уваги його позитивну характеристику, показники роботи, участь у житті суддівської спільноти.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 12 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовив.
Не погодившись із постановленим у справі судовим рішенням, позивач в апеляційній скарзі зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також судом неправильно застосовано норми матеріального права. Зокрема, ні відповідач, ні суд у своїх рішеннях не навели обґрунтування з приводу того, чому ухвалення постанови Харківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року у справі № 820/11659/13-а під головуванням позивача негативним чином вплине на суспільну довіру до суддів. 
Скаржник вказав, що судом першої інстанції всупереч вимогам статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та позиції, висловленій Конституційним Судом України у Рішенні від 01 червня 2016 року № 2-рп/16, зроблено висновок про те, що питання про внесення чи невнесення Президентові України подання є виключними дискреційними повноваженнями ВРП, які не підлягають жодним обмеженням. На думку позивача, відсутність чітких та об'єктивних критеріїв визначення дотримання «критерію доброчесності» та «критерію негативного впливу на суспільну довіру», в поєднанні з різною практикою ВРП з цього питання, не дає можливості оцінити та проаналізувати об'єктивність та обґрунтованість такого висновку ВРП та створює широкі межі дискреційних повноважень.
Крім того, ОСОБА_5 зазначив, що судом зроблено помилковий висновок про те, що відповідачем ставилося на голосування рішення про відмову щодо внесення Президентові України подання про призначення позивача на посаду судді, за яке голосувало 18 членів ВРП, з яких 12 проголосувало за відмову у внесенні відповідного подання Президентові України, 6 - проти, тобто за внесення Президентові України подання. Отже, судом було спотворено зміст протоколу засідання ВРП від 28 листопада 2017 року № 67. Так, згідно вказаного протоколу на розгляд ВРП ставилося питання про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_5 на посаду судді і за це рішення проголосувало 12 з 18 членів ВРП. Внаслідок того, що рішення про внесення Президентові України подання про призначення позивача на посаду судді не набрало 14 голосів, вважається, що ВРП було прийнято рішення про відмову у внесенні подання, як це передбачено частиною четвертою статті 37 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII). 
Позивач також звернув увагу на те, що судом першої інстанції не надано оцінки його позиції про те, що питання про відмову щодо внесення Президентові України подання про призначення на посаду судді на засіданні ВРП не розглядалося, а отже, рішення ВРП від 28 листопада 2017 року № 3803/0/15-17 не приймалося і за нього не голосували на засіданні ВРП 28 листопада 2017 року. До того ж положеннями Закону № 1798-VIII не надано ВРП право виготовляти текст рішення після його прийняття та після засідання ВРП.
На думку позивача, оскаржуване рішення ВРП є незаконним, а положення абзацу першого частини четвертої статті 37 Закону № 1798-VIII не відповідають Конституції України, оскільки вони не містять достатніх гарантій від зловживань, а саме зводять нанівець вимогу щодо обґрунтованості рішення.
На підставі викладеного ОСОБА_5 просить скасувати оскаржуване рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року та повністю задовольнити його адміністративний позов.
У відзиві на апеляційну скаргу ВРП зазначила, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства, є надуманими та не спростовують висновків суду першої інстанції. Відповідач указує на те, що рішення від 28 листопада 2017 року № 3803/0/15-17 про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення ОСОБА_5 на посаду судді Харківського окружного адміністративного суду прийнято повноважним складом ВРП та підписано всіма її членами, які брали участь в ухваленні вказаного рішення. При цьому доказів про наявність підстав для визнання незаконним оскаржуваного рішення ВРП позивачем не наведено. У зв'язку з викладеним ВРП просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення, а рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року - без змін.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених у ній підстав. 
Представник відповідача просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані на противагу їм аргументи представника ВРП, заслухавши суддю-доповідача, доводи представника позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду переглянула оскаржуване судове рішення й не виявила порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до ухвалення незаконного судового рішення. 
Суд першої інстанції установив, що Указом Президента України від 09 грудня 2010 року № 1083/2010 ОСОБА_5 призначено на посаду судді Харківського окружного адміністративного суду строком на п'ять років.
Строк повноважень судді ОСОБА_5 закінчився 09 грудня 2015 року.
ВККС рішенням від 10 грудня 2015 року № 665/бо-15 рекомендувала ОСОБА_5 для обрання на посаду судді Харківського окружного адміністративного суду безстроково. У цьому рішенні Комісія зазначила, що за результатами перевірки звернень стосовно ОСОБА_5 не встановлено обставин, що перешкоджають рекомендуванню його для обрання на посаду судді безстроково.
Листом від 18 січня 2016 року № 18-446/16 ВККС внесла до Верховної Ради України подання про обрання ОСОБА_5 на посаду судді безстроково. 
Листом від 28 жовтня 2016 року № 01/06-221 Верховна Рада України передала до ВРП матеріали щодо призначення ОСОБА_5 на посаду судді безстроково, які не були нею розглянуті.
ВРП рішенням від 28 листопада 2017 року № 3803/0/15-17 відмовила у внесенні Президентові України подання про призначення ОСОБА_5 на посаду судді Харківського окружного адміністративного суду. 
Листом від 12 грудня 2017 року ВРП направила Харківському окружному адміністративному суду вказане вище рішення з проханням надіслати копію наказу стосовно судді ОСОБА_5, оскільки припинення повноважень судді є підставою для припинення трудових правовідносин із відповідним судом.
На адвокатський запит представника ОСОБА_5 щодо надання інформації про те, коли і ким виготовлено текст рішення від 28 листопада 2017 року № 3803/0/15-17, ВРП повідомила, що згідно з частиною шостою статті 34 Закону № 1798-VIII резолютивна частина рішення ВРП, її органів оголошується публічно, безпосередньо після його ухвалення, а повний текст рішення оприлюднюється на офіційному 
веб-сайті ВРП не пізніше ніж на сьомий день із дня його ухвалення, якщо інше не визначено законом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що рішення про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення позивача на посаду судді було прийнято на підставі обґрунтованих відомостей, які були отримані ВРП у передбаченому законом порядку, такі відомості не були предметом розгляду ВККС, є належними і мають істотне значення для оцінки доброчесності судді.
ВеликаПалата Верховного Суду вважає обґрунтованим цей висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов'язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою статті 128 Основного Закону України (в редакції станом на грудень 2015 року) всі судді обираються Верховною Радою України безстроково, в порядку, встановленому законом. За частиною першою цієї самої статті Конституції України в редакції Закону України від 02 червня 2016 року № 1401-VІІІ «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VІІІ) призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням ВРП в порядку, встановленому законом.
На підставі частин другої та третьої статті 76 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній станом на 10 грудня 2015 року; далі - Закон № 2453-VІ) суддя, строк повноважень якого закінчується, за його заявою має бути рекомендований ВККС для обрання його Верховною Радою України на посаду судді безстроково, якщо відсутні визначені законом обставини, що перешкоджають цьому.
Обрання на посаду судді безстроково здійснюється в такому порядку: 1) кандидат звертається з письмовою заявою до ВККС про рекомендування його для обрання на посаду судді безстроково; 3) ВККС перевіряє відомості про кандидата, досліджує його суддівське досьє, враховує показники розгляду кандидатом за час його роботи на посаді судді та у випадках, передбачених цим Законом, - результати його кваліфікаційного оцінювання; 4) ВККС приймає вмотивоване рішення про рекомендування чи відмову в рекомендуванні для обрання на посаду судді безстроково і в разі рекомендування направляє відповідне подання до Верховної Ради України; 5) Верховна Рада України приймає рішення про обрання кандидата на посаду судді безстроково.
Як установлено матеріалами справи, ВККС рішенням від 10 грудня 2015 року № 665/бо-15 рекомендувала ОСОБА_5 для обрання на посаду судді Харківського окружного адміністративного судубезстроково та внесла відповідне подання до Верховної Ради України.
Верховна Рада України одержала рішення ВККС і підготувала проект постанови «Про обрання суддів». Однак рішення не прийняла.
30 вересня 2016 року набрав чинності Закон № 1401-VІІІ, а 05 січня 2017 року - Закон № 1798-VIIІ.
Відповідно до пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1401-VІІІ Верховна Рада України протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом передає подання ВККС та відповідні документи про обрання суддів безстроково, які не були розглянуті Верховною Радою України, до ВРП для розгляду питання про призначення судді на посаду.
Згідно з пунктом 30 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ) матеріали та рекомендації ВККС про обрання суддів безстроково, щодо яких на день набрання чинності цим Законом Верховною Радою України рішення не прийнято, направляються Верховною Радою України до ВРП протягом десяти днів з дня набрання ним чинності. ВРП на своєму засіданні у пленарному складі вирішує питання щодо кожного судді про його призначення або відмову у призначенні з одночасним поверненням матеріалів ВККС.
На виконання наведених вище положень законів України № 1401-VІІІ та № 1402-VІІІ, Верховна Рада України листом від 28 жовтня 2016 року передала до ВРП матеріали щодо призначення ОСОБА_5 на посаду судді Харківського окружного адміністративного суду.
Відповідно до абзацу п'ятого пункту 13 розділу IIІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII матеріали та рекомендації ВККС про обрання суддів безстроково, щодо яких на день набрання чинності Законом № 1401-VІІІ рішення не прийнято, розглядаються ВРП в порядку, встановленому главою 2 розділу II цього Закону.
На підставі частин першої та другої статті 36 Закону № 1798-VIII призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням ВРП. Рада ухвалює рішення щодо внесення Президентові України подання про призначення судді на посаду за результатами розгляду рекомендації ВККС, до якої обов'язково додається особова справа (досьє) кандидата на посаду судді.
Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 37 Закону № 1798-VIII ВРП може ухвалити рішення про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду відповідно до пункту 1 частини дев'ятнадцятої статті 79 Закону № 1402-VIIІ тільки на підставі обґрунтованих відомостей, які були отримані ВРП у передбаченому законом порядку, якщо: 1) такі відомості не були предметом розгляду ВККС; 2) ВККС не дала належної оцінки таким відомостям в межах процедури кваліфікаційного оцінювання щодо відповідного кандидата.
Пунктом 1 частини дев'ятнадцятої статті 79 Закону № 1402-VIIІ визначено, що ВРП може відмовити у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду виключно з таких підстав: 1) наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критерію доброчесності чи професійної етики або інших обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв'язку з таким призначенням; 2) порушення визначеного законом порядку призначення на посаду судді.
Як установлено матеріалами справи, 28 листопада 2017 року ВРП за результатами розгляду рекомендації ВККС від 10 грудня 2015 року № 665/бо-15 дійшла висновку про існування обґрунтованих обставин, що можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв'язку з призначенням ОСОБА_5 на посаду судді Харківського окружного адміністративного суду, що є підставою для відмови у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду з огляду на таке.
Відповідно до статті 1 Закону № 1798-VIII ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
Згідно із цим положенням саме на ВРП покладено обов'язок щодо формування в Україні якісного суддівського корпусу з професійних кадрів високого рівня кваліфікації з урахуванням їхніх особистих та моральних якостей, необхідних для здійснення правосуддя. 
Природа діяльності ВРП визначається обов'язком держави перед суспільством сформувати такий суддівський корпус, представники якого за їхніми індивідуальними якостями не викликали б недовіри у громадян України, тому ВРП зобов'язана перевірити дані, що характеризують особисті та моральні якості особи, що претендує на посаду судді, репутація якої має бути бездоганною.
Під час дослідження матеріалів стосовно кандидата ОСОБА_5 ВРП враховано, що на розгляді Першої Дисциплінарної Палати ВРП перебували заяви заступника прокурора Харківської області Кващука О. І. та громадян ОСОБА_9, ОСОБА_10, у яких зазначалося, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року (суддя ОСОБА_5) були обмежені права на мирні збори, гарантовані статтею 39 Конституції України та статтею 11 Конвенції. У зв'язку з цим автори звернень просили провести перевірку та прийняти висновок про порушення присяги суддею ОСОБА_5
Так, Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ОСОБА_5 постановою від 25 листопада 2013 року в адміністративній справі № 820/11659/13-а задовольнив позов Харківської міської ради. Суд обмежив право на збори шляхом заборони ініціативній групі громадян в особі відповідального ОСОБА_6 проведення з 26 листопада 2013 року безстрокової акції «За Європейську Україну» на майдані Свободи, в саду імені Т. Г. Шевченка (біля пам'ятника Т. Г. Шевченку), на майдані Конституції у місті Харкові з використанням звукопідсилювальної апаратури та встановленням наметів. Суд також обмежив право на збори шляхом заборони ініціативній групі громадян в особі відповідального ОСОБА_6 проведення з 26 листопада 2013 року безстрокової акції «За Європейську Україну» на майдані Рози Люксембург у місті Харкові з використанням звукопідсилювальної апаратури та встановленням наметів.
Рішенням від 05 жовтня 2017 року № 3134/1дп/15-17 Перша Дисциплінарна палата ВРП відмовила у притягненні судді Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності, дисциплінарне провадження стосовно судді ОСОБА_5 було припинено. При цьому Перша Дисциплінарна Палата ВРП дійшла висновку, що суддя ОСОБА_5, який розглядав справу № 820/11659/13-а, вчинив істотний дисциплінарний проступок, який виявився у допущенні грубого порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду (пункт 7 частини дев'ятої статті 109 Закону № 1402-VІІІ), а саме: під час розгляду вказаної вище справи належним чином не дослідив всі обставини справи, не забезпечив повний, всебічний та об'єктивний її розгляд у порядку, встановленому процесуальним законом, а ухваленою за наслідками її розгляду постановою по суті встановлено не обмеження права на мирні зібрання, а повну заборону реалізації цього права невизначеному колу осіб на значній території та на невизначений термін. По суті, встановлена постановою судді ОСОБА_5 заборона щодо проведення мирних зібрань на майдані Свободи, в саду імені Т. Г. Шевченка, на майдані Конституції та на майдані Рози Люксембург у місті Харкові діє і на сьогодні та продовжує порушувати право невизначеного кола осіб мирно збиратися. Це відповідно до пункту 1 частини восьмої статті 109 Закону № 1402-VІІІ є підставою для застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади. Дисциплінарне стягнення не було застосовано відповідно до вимог частини одинадцятої статті 109 цього Закону у зв'язку зі спливом строку притягнення (минуло три роки з дати вчинення проступку).
На обґрунтування оскаржуваного рішення від 28 листопада 2017 року № 3803/0/15-17 ВРП зазначила, що було встановленообставини, які свідчать про наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності ОСОБА_5 критерію доброчесності, професійної етики та які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв'язку з призначенням вказаного судді на посаду. При цьому зазначені відомості не були предметом дослідження ВККС під час розгляду 10 грудня 2015 року питання про рекомендування ОСОБА_5 для обрання на посаду судді безстроково, оскільки ці обставини встановлені рішенням Першої Дисциплінарної палати ВРП від 05 жовтня 2017 року № 3134/1дп/15-17.
Відповідно до статті 38 Закону № 1798-VIII рішення ВРП про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду може бути оскаржене та скасоване виключно з підстав, визначених Законом № 1402-VIIІ.
Частиною двадцять першою статті 79 Закону № 1402-VIIІ визначено, що рішення ВРП про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 2) рішення не підписано членом ВРП, який брав участь у його ухваленні; 3) рішення не містить посилання на визначені законом підстави відмови у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду або мотивів, з яких ВРП прийшла до відповідних висновків.
Статтею 36 Закону № 1798-VIII, зокрема, визначено, що ВРП ухвалює рішення щодо внесення Президентові України подання про призначення судді на посаду за результатами розгляду рекомендації ВККС, до якої обов'язково додається особова справа (досьє) кандидата на посаду судді. За результатами попереднього розгляду доповідач складає висновок щодо можливості призначення судді на посаду та виносить такий висновок на розгляд ВРП. На засіданні ВРП кандидатура на посаду судді розглядається після доповіді члена ВРП, який визначений доповідачем у цій справі. Кандидат на посаду судді, стосовно якого розглядається питання щодо внесення подання про призначення судді на посаду, запрошується на засідання ВРП у порядку, визначеному цим Законом. Неявка кандидата на посаду судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності.
Згідно із частинами першою - четвертою статті 37 Закону № 1798-VIII рішення щодо кандидата на посаду судді ухвалюється на засіданні ВРП. Засідання ВРП у пленарному складі, на якому розглядається питання щодо внесення подання про призначення судді на посаду, є повноважним, якщо в ньому бере участь не менше чотирнадцяти членів ВРП. Рішення щодо внесення Президентові України подання про призначення судді на посаду вважається ухваленим, якщо за нього проголосувало не менше чотирнадцяти членів ВРП. Якщо за рішення щодо внесення Президентові України подання про призначення судді на посаду проголосувало менше чотирнадцяти членів ВРП, вважається, що ВРП ухвалено рішення про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду.
З матеріалів справи убачається, що протоколом автоматизованого розподілу матеріалу між членами ВРП від 15 листопада 2016 року матеріали, які повернуті із Верховної Ради України щодо призначення на посаду судді ОСОБА_5, передані на розгляд члену ВРП ОСОБА_14 (а. с. 105, том 1).
Під час попереднього розгляду матеріалів член ВРП ОСОБА_15 зверталася до ВККС, Генеральної прокуратури України про надання відомостей щодо ОСОБА_5
За даними ВККС відкритих дисциплінарних справ стосовно судді ОСОБА_5 немає.
Генеральна прокуратура України листом від 09 грудня 2016 року № 17/7/4-50вих16 повідомила ВРП про те, що Департаментом спеціальних розслідувань під час розслідування кримінальних проваджень щодо переслідування учасників мирних акцій протесту під час Революції Гідності перевіряється законність дій 16 суддів, зокрема й судді ОСОБА_5 (про підозру йому не повідомлялось) (а. с. 172, том 1).
Постановою слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Чередника С. О. від 26 січня 2017 року закрито кримінальне провадження № 42017220000000069 у зв'язку з відсутністю в діянні, зокрема, судді Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 375 Кримінального кодексу України (а. с. 28 - 44, том 1).
Голова Харківського окружного адміністративного суду направив позитивну характеристику відносно судді ОСОБА_5 (а. с. 182, 183, том 1).
У декларації доброчесності суддя ОСОБА_5 зазначив про те, що ним в 2013 році не приймалось рішення в розумінні статті 2 Закону України від 08 квітня 2014 року № 1188-VII «Про відновлення довіри до судової влади в Україні».
В Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні правопорушення відповідні відомості стосовно ОСОБА_5 відсутні.
За результатами перевірки матеріалів про призначення ОСОБА_5 на посаду судді Харківського окружного адміністративного суду безстроково член ВРП ОСОБА_15 склала висновок від 09 жовтня 2017 року, у якому зазначила, що сумніву щодо відповідності кандидата критерію доброчесності чи професійної етики або інших обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв'язку з призначенням вказаного судді на посаду, не виявлено. Кандидатура ОСОБА_5 на посаду судді відповідає вимогам статті 127 Конституції України та статті 69 Закону № 1402-VIIІ. За результатами проведеної перевірки ОСОБА_15 запропонувала ВРП прийняти рішення про внесення подання про призначення ОСОБА_5 на посаду судді Харківського окружного адміністративного суду (а. с. 203 - 205, том 1).
Листом від 17 листопада 2017 року № 23070/0/917 суддю ОСОБА_5 було запрошено на засідання ВРП на 28 листопада 2017 року (а. с. 208, том 1).
На засіданні ВРП 28 листопада 2017 року, на якому був присутній ОСОБА_5, член ВРП ОСОБА_15 доповіла матеріали та запропонувала внести Президентові України подання про призначення ОСОБА_5 на посаду судді Харківського окружного адміністративного суду, позивач надав відповіді, головуючий запросив членів ВРП до нарадчої кімнати, після чого було винесено оскаржуване рішення ВРП, в ухваленні якого брали участь 18 її членів, з яких голосували «за» - 12, «проти» - 6, що підтверджується витягом з протоколу засідання ВРП від 28 листопада 2017 року № 67 (а. с. 102, 103, том 1).
Таким чином, внаслідок того, що за рішення щодо внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_5 на посаду судді проголосувало дванадцять членів ВРП, відповідач з огляду на положення абзацу першого частини четвертої статті 37 Закону № 1798-VIII ухвалив рішення про відмову у внесенні відповідного подання.
За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо спотворення судом першої інстанції змісту витягу з протоколу засідання ВРП від 28 листопада 2017 року № 67 не впливають на правильність оскаржуваного судового рішення, оскільки за результатами голосування рішення про внесення Президентові України подання про призначення позивача на посаду судді не набрало мінімальної кількості голосів членів ВРП, визначеної абзацом першим частини четвертої статті 37 Закону № 1798-VIII.
Факт прийняття оскаржуваного рішення ВРП повноважним складом та підписання його всіма членами ВРП, які брали участь в його ухваленні, не ставиться під сумнів ОСОБА_5 як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі. 
Таким чином, відсутні визначені пунктами 1, 2 частини двадцять першої статті 79 Закону № 1402-VIIІ підстави для скасування оскаржуваного рішення відповідача.
Оцінюючи рішення ВРП від 28 листопада 2017 року № 3803/0/15-17 щодо наявності у ньому посилань на визначені законом підстави відмови у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду або мотивів, з яких ВРП дійшла до відповідних висновків, Велика Палата Верховного Суду виходить із того, що визначальним критерієм правомірності оскаржуваного рішення відповідача є встановлення ВРП після надання ВККС ОСОБА_5 рекомендації для призначення на посаду судді таких обставин - допущення суддею порушення, яке було кваліфіковано за пунктом 7 частини дев'ятої статті 109 Закону № 1402-VІІІ, що може негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у разі призначення позивача на посаду судді.
Виходячи з наведених вище положень пункту 1 частини дев'ятнадцятої статті 79 Закону № 1402-VIIІ ці обставини, незалежно від наявності або відсутності обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критерію доброчесності чи професійної етики, можуть бути самостійною підставою для відмови у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду. При цьому таке рішення приймається ВРП за результатами голосування.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 послався на відсутність в оскаржуваному рішенні ВРП обґрунтувань з приводу того, що ухвалення постанови Харківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року у справі № 820/11659/13-а під його головуванням негативним чином вплине на суспільну довіру до суддів. 
ВеликаПалата Верховного Суду вважає ці доводи скаржника безпідставними з огляду на таке.
У Європейській хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року зазначено, що закон установлює обставини, за яких попередня діяльність кандидата або діяльність його близьких родичів з причини законних об'єктивних сумнівів, породжуваних такою діяльністю, щодо неупередженості та незалежності цього кандидата може бути перешкодою для призначення його на посаду судді (пункт 3.2). 
Пунктом 10 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року закріплено, що особи, відібрані для судових посад, повинні мати високі моральні якості і здібності, а також відповідну кваліфікацію в галузі права. 
За змістом пункту 50 Висновку № 10 (2007) Консультативної ради європейських суддів (далі - КРЄС) щодо судової ради на службі суспільства судді та суспільство мають переконатися в тому, що призначення судді зроблено виключно на підставі заслуг кандидата, його кваліфікації, здібностей, чесності, почуття незалежності, безсторонності та ефективності. Судова рада, виконуючи свою роль, також повинна забезпечити, щоб процедури суддівських призначень ґрунтувалися на заслугах особи.
Відповідно до пункту 2 частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII суддя зобов'язаний дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.
За статтями 1, 3 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з'їздом суддів України 22 лютого 2013 року (далі - Кодекс суддівської етики), суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду. Суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб, на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини, його поведінка була бездоганною.
Суддівська етика - це певна система базових принципів регламентації поведінки суддів у судовому засіданні, в суді та позасудової поведінки, які побудовані з урахуванням особливостей професійної діяльності судді та створені для підтримки суддівських стандартів, діють об'єктивно і незалежно з метою збільшення значущості існуючих правових норм та правил поведінки для суддів. 
Високі стандарти поведінки полягають у тому, що суддя як на роботі, так і поза її межами, в повсякденному житті має демонструвати таку поведінку, щоб учасники процесу і сторонні бачили в ньому еталон порядності і справедливості - високоморальну, чесну, стриману, врівноважену людину. При цьому суддя має не лише подавати особистий приклад, але й пропагувати етичну поведінку серед учасників процесу та оточення, вимагати такої поведінки від інших. 
У Висновку № 3 (2002) КРЄС зазначено, що суспільна довіра та повага до судової влади є гарантіями ефективності системи правосуддя: поведінка суддів у їхній професійній діяльності, зрозуміло, розглядається громадськістю як необхідна складова довіри до судів. Судді повинні гідно поводити себе у приватному житті.
У пункті 9 цього Висновку констатовано, що довіра до судової системи є надзвичайно важливою в контексті глобалізації спорів та зростання доступу до судових рішень. Також у державі, що керується верховенством права, громадськість очікує прийняття загальних принципів, які б відповідали вимогам справедливого суду та забезпечували б основоположні права. Обов'язки, покладені на суддів, мають визначатися таким чином, щоб гарантувати неупередженість суддів та їхню ефективну діяльність.
Положення міжнародних документів та законодавства України визначають, що суддя має дотримуватись високих стандартів поведінки та не вчиняти дій, які підривають авторитет правосуддя. 
Професійні та моральні якості суддів відображають рівень здійснення правосуддя в державі. Посада судді вимагає як максимальної концентрації професійних знань, так і високого рівня моральних якостей особи, а тому особисті й моральні якості кандидата на посаду судді поряд з професійними якостями є визначальними характеристиками при вирішенні питання про призначення його на посаду.
Кандидат на посаду судді претендує на одержання повноважень посадової особи, уповноваженої на виконання функцій держави, - здійснення правосуддя, тому при вирішенні питання про можливість рекомендувати такого кандидата ВРП зобов'язана врахувати всі обставини, які перешкоджають кандидату на посаду судді зайняти таку посаду, в тому числі й ті, що негативно його характеризують.
Отже, оцінюючи всі зазначені факти та обставини в сукупності, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що ВРП на підставі наданих їй повноважень обґрунтовано відмовила ОСОБА_5 у внесенні Президентові України подання про призначення його на посаду судді Харківського окружного адміністративного суду у зв'язку з установленням обставини, яка може негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади, а саме ухвалення цим суддею у 2013 році постанови про обмеження права мирних зібрань у період Революції Гідності.
Такий критерій, як «негативний вплив на суспільну довіру» прямо передбачений пунктом 1 частини дев'ятнадцятої статті 79 Закону № 1402-VIIІ в якості характеристики обставин, за наявності яких ВРП може відмовити у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду. При цьому ОСОБА_5 перебував на посаді судді упродовж фіксованого проміжку часу, після закінчення якого його повноваження припинилися. З настанням цього моменту ОСОБА_5 не міг не знати, що після закінчення п'ятирічного строку перебування на посаді судді опиниться в ситуації, за якої на підставі закону змушений буде виконати ряд обов'язкових сутнісних та процедурних дій для того, щоб бути обраним на посаду судді безстроково, і що для ухвалення такого рішення в Україні створені і діють відповідні компетентні органи, на які покладений суспільний обов'язок у встановленому законом порядку перевірити його професійні, етичні якості, інші обставини.
Оцінюючи спірне рішення відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в умовах, коли законодавець не визначив критеріїв оцінювання, а особливо коли йдеться про оцінку таких загальних категорій як «суспільна довіра», оцінювання завжди має суб'єктивний характер. За таких обставин вирішальним є особисте переконання кожного члена ВРП, яке зрештою і визначає характер їх голосування.
Перевіряючи доводи скаржника про незаконність оскаржуваного рішення ВРП, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що повноваження відповідача стосовно внесення подання про призначення судді на посаду є дискреційними та виключною компетенцією ВРП як уповноваженого органу, який вирішує питання щодо внесення Президентові України подання про призначення судді на посаду за результатами розгляду рекомендації ВККС.
Згідно з положеннями Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року дискреційними слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, вирішення питання про внесення подання про призначення судді на посаду покладається саме на членів ВРП, і жоден інший суб'єкт чи орган, в тому числі і суд, не може здійснювати втручання у здійснення суб'єктом владних повноважень своєї компетенції.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду правильно зазначив, що поставлення на порядок денний пленарного засідання ВРП питання про обрання судді безстроково не означає, що ВРП в ході розгляду цього питання не може прийняти протилежного рішення, тобто про відмову у внесенні такого подання. Отже, доводи позивача як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі про те, що питання про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення ОСОБА_5 на посаду судді 28 листопада 2017 року на засіданні ВРП не розглядалось, є необґрунтованими. 
Велика Палата Верховного Суду також погоджується з висновком суду першої інстанції про відхилення аргументу позивача щодо ненадання ВРП в оскаржуваному рішенні оцінки його діяльності на посаді судді та неврахування його позитивної характеристики, оскільки чинним законодавством не передбачено вимог щодо необхідності відображення таких відомостей у тексті відповідних рішень. 
Щодо доводів ОСОБА_5 про невідповідність Конституції України положень абзацу першого частини четвертої статті 37 Закону № 1798-VIII, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до частини першої статті 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.
Статтею 150 Конституції України визначено повноваження Конституційного Суду України, до яких, зокрема, належить вирішення питань про відповідність нормам Конституції України (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України.
Згідно із частиною першою статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
За нормами пункту 9 частини першої статті 7 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» до повноважень Конституційного Суду України належить вирішення питань про відповідність Конституції України(конституційність) законів України (їх окремих положень) за конституційною скаргою особи, яка вважає, що застосований в остаточному судовому рішенні в її справі закон України суперечить Конституції України.
Отже, доводи ОСОБА_5 про невідповідність Конституції України положень абзацу першого частини четвертої статті 37 Закону № 1798-VIII є передчасними.
На підставі частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, а саме те, що, приймаючи оскаржуване рішення, ВРП діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, пропорційно, з урахуванням права судді на участь у процесі прийняття рішення, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5
Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду 
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
2. Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                                      В. С. Князєв 
 
Суддя-доповідач   О. С. Золотніков
 
Судді:                                    Н. О. Антонюк   Н. П. Лященко
 
С. В. Бакуліна   О. Б. Прокопенко
 
В. В. Британчук Л. І. Рогач
 
Д. А. Гудима   І. В. Саприкіна
 
О. Р. Кібенко   О. М. Ситнік
 
Л. М. Лобойко   В. Ю. Уркевич