ПОСТАНОВА
Іменем України

04 грудня 2018 року 
Київ
справа №806/4262/14
адміністративне провадження №К/9901/5087/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Малинської міської ради Житомирської області
на постанову  Житомирського окружного адміністративного суду від 16.10.2014 (суддя - Токарева М.С.)
та ухвалу  Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2014  (колегія суддів: головуючий суддя - Жизневська А.В., судді  - Котік Т.С.,     Малахова Н.М.)
у справі  № 806/4262/14 
за позовом  Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області
до  Малинської міської ради Житомирської області,
третя особа   - Виробниче комунальне житлово-ремонтне експлуатаційне підприємство Малинської міської ради
про  звернення стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року Малинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області (далі - ОДПІ) звернулася до суду з позовом до Малинської міської ради Житомирської області (далі - Малинська міська рада), третя особа - Виробниче комунальне житлово-ремонтне експлуатаційне підприємство Малинської міської ради, в якому просила звернути стягнення податкового боргу Виробничого комунального житлово-ремонтного експлуатаційного підприємства Малинської міської ради (далі - ВК ЖРЕП) в розмірі 216 026,51 гривень на кошти Малинської міської ради.

В обґрунтування позову зазначено, що ВК ЖРЕП має заборгованість перед бюджетом зі сплати податку на додану вартість та земельного податку у загальній сумі 216026,51 гривень, однак у даного підприємства відсутнє майно, що може бути внесено у податкову заставу. Враховуючи, що засновником і власником усього майна ВК ЖРЕП є Малинська міська рада, ОДПІ просила звернути стягнення вказаного податкового боргу на кошти Малинської міської ради.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 16.10.2014, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2014, позов задоволено: звернуто стягнення податкового боргу у сумі 216026,51 гривень на кошти Малинської міської ради, до сфери управління якої належить майно ВК ЖРЕП.   

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального й процесуального права,  просив скасувати вказані судові рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

26.01.2015 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне               провадження.

Позивач не скористався своїм правом подати заперечення або відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішень судів попередніх інстанцій.  

17.01.2018 касаційну скаргу з матеріалами справи передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15.12.2017) (далі - КАС України). 

Пунктом 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України передбачено, що касаційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 КАС України.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 КАС України).

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ВК ЖРЕП знаходиться на обліку в Малинській ОДПІ Головного управління Міндоходів у Житомирській області як платник податків. ОДПІ направлялися ВК ЖРЕП вимоги №1/49 від 25.02.2008 та  №2/78 від 31.03.2008, а також податкові повідомлення-рішення №0000181500 та №0000191500 від 10.02.2014 щодо сплати ним грошових зобов'язань. Зважаючи на те, що у встановлені строки кошти не було сплачено, то, відповідно до пп.  14.1.175  п.  14.1  ст.  14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), у ВК ЖРЕП виник податковий борг. 

Станом на 14.08.2014 за ВК ЖРЕП рахується податковий борг зі сплати податку на додану вартість та земельного податку у загальній сумі 216 026,51 гривень. Вказане підтверджується податковими деклараціями, в яких ВК ЖРЕП самостійно визначено суми податкових зобов'язань, копіями податкових повідомлень-рішень, вимогами   ОДПІ і довідкою про розрахунок заборгованості платника податків.

Згідно зі статутом ВК ЖРЕП засновником підприємства та власником усього його майна є Малинська міська рада.

12.08.2014 ОДПІ звернулася до Малинської міської ради з поданням про виділення майна та коштів у рахунок погашення податкового боргу, також просила дати доручення фінансовому управлінню щодо визначення, виділення і проведення у серпні 2014 року одноденного фінансування з одночасним направленням їх в рахунок погашення податкового боргу. Проте листом від 22.08.2014 відповідач повідомив, що дане питання не рекомендувалось депутатам для винесення на розгляд сесії Малинської міської ради, оскільки у міському бюджеті 2014 року не вистачає коштів на виплату заробітної плати працівникам бюджетних установ і організацій.

Відтак міською радою фактично було відмовлено в задоволенні подання, у зв'язку з чим у ОДПІ виникли підстави і обов'язок, передбачені абз. 2 п.  96.3  ст.  96 ПК України, для звернення до суду із позовною заявою про стягнення податкового боргу.

Надаючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного. 

Згідно з приписами пп.пп. 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов'язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 ПК України (в редакціі, що діяла на час виникнення спірних відносин), платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунтом 203.2 ст. 203 ПК України передбачено, що платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Згідно з пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України, грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.175 п. 14.1 цієї ж статті визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 96.1 ст. 96 ПК України у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов'язаний звернутися до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно такого платника податків, з поданням щодо прийняття рішення про виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу такого платника податків. Рішення про фінансування таких витрат розглядається на найближчій сесії відповідної ради.

Відповідно до п. 96.3 ст.96 ПК України відповідь щодо прийняття одного із зазначених у пунктах 96.1 та 96.2 цієї статті рішень надсилається контролюючому органу протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення. 

У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог контролюючий орган зобов'язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу чи органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно. 

Колегія суддів вважає безпідставними доводи, зазначені у касаційній скарзі, про те, що позивачем не було дотримано процедури стягнення податкового боргу з комунального підприємства, встановленої приписами ст. ст.87 - 95 ПК України, зокрема не здійснено продаж майна ВК ЖРЕП, яке перебуває у податковій заставі, оскільки власником всього майна вказаного підприємства є саме Малинська міська рада.

Крім цього, посилання Малинської міської ради на те, що у міському бюджеті відсутні кошти на сплату податкового боргу не може бути підставою для невиконання грошових зобов'язань. Погашення боргу з цих підстав не визначено і нормами ПК України.

Колегія суддів вважає, що податковим органом надано судам належні та допустимі докази, які підтверджують виконання приписів ПК України щодо порядку встановлення і стягнення податкового боргу підприємства з державного органу, в управлінні якого воно перебуває, а тому судами обгрунтовано зроблено висновок про задоволення позову та звернення стягнення на узгоджене грошове зобов'язання у розмірі 216 026,51 гривень. 

З урахуванням того, що суди попередніх інстанцій правильно встановили обставини справи та ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд, відповідно до вимог ст. 350 КАС України, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.349 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Малинської міської ради Житомирської області залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 16.10.2014 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2014 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                               І.А. Гончарова 

Судді                                                                                                                   І.Я. Олендер

                                                                                                                      Р.Ф. Ханова