ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року                
Київ

справа №806/1755/14
адміністративне провадження №К/9901/2450/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Бившевої  Л.І. (суддя доповідач), Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В. розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Чуднівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 28.07.2014 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2014 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрний фонд Терещенка» до Чуднівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,  

У С Т А Н О В И В:
          
ТОВ «Аграрний фонд Терещенка» подало до суду позов, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.03.2014 № 0000172200 про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 573  207 грн за основним платежем та в сумі 143  302 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.  

Житомирський окружний адміністративний суд постановою від 28.07.2014 адміністративний позов задовольнив. Визнав протиправним і скасував зазначене податкове повідомлення-рішення.
Житомирський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 17.09.2014 постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 28.07.2014 залишив без змін. 

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач не довів правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Господарські операції позивача з контрагентами є реальними, підтверджуються первинними документами, складеними у відповідності до вимог законодавства, придбані позивачем консультативні послуги дозволили позивачу збільшити доход.

Чуднівська ОДПІ Головного управління Міндоходів у Житомирській області подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. 

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального і процесуального права, неповно з'ясували обставини, не дослідили та не оцінили всіх доказів.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 08.10.2014 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Чуднівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 №2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції. 

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від   03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 21.01.2019 касаційну скаргу Чуднівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області прийняв до провадження та призначив попередній розгляд справи на 22.01.2018.  

Верховний Суд, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справи, зважає на таке. 

Суди попередніх інстанцій встановили, що підставою для визначення позивачу за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням грошового зобов'язання з  податку на додану вартість в сумі 573 207 грн за основним платежем та в сумі 143  302 грн за штрафними (фінансовими) санкціями слугували висновки контролюючого органу, викладені в акті від 07.03.2014 № 6/2300/34868532 планової виїзної перевірки позивача за період з 01.01.2012 по 31.12.2013, про порушення вимог пунктів 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, що полягало у неправомірному віднесенні до складу податкового кредиту податку на додану вартість в сумі 573  207  грн за операціями з придбання консультаційних послуг у підприємств: ІП «СЖС», ТОВ «ЮСД Україна», ТОВ «Агрофьюл Україна».

Контролюючий орган за результатами перевірки скороченої декларації № 2 з податку на додану вартість за поставкою вироблених (наданих) сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях, дійшов висновку про те. що консультаційні послуги: управління продажами, адміністрування грошових потоків, контроль виконання бюджетів, моніторинг руху добрив, насіння, вантажів, придбані позивачем без мети використання в господарській діяльності, оскільки у позивача була відсутня в цьому необхідність з огляду на те, що він є сільськогосподарським підприємством, що здійснює вирощування зернових, і згідно з наданим для перевірки штатним розписом в 2012 році мав у наявності достатню кількість працівників. Окрім того, позивач неправомірно сформував податковий кредит за операціями з придбання паливно-мастильних матеріалів у ТОВ «Північ-Ойл» з огляду на те, що до перевірки позивач не надав до перевірки сертифікатів відповідності та паспортів якості, а також договору. 

Порядок формування платником податку на додану вартість податкового кредиту за звітні періоди у період з 0101.2012 по 31.12.2013 регулювався нормами статті 198 Податкового кодексу України.

Аналіз пунктів 198.2, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України свідчить, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податку в результаті придбання товарів/послуг з метою використання в господарській діяльності. При цьому операція з придбання товарів/послуг у постачальника повинна бути реальною, тобто призводити до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю. 

У податковому обліку понесені витрати на придбання товарів/послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення. 
До первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції. Податковий кредит з податку на додану вартість має бути обов'язково також підтверджений податковою накладною, виданою платником податку на додану вартість та зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних (статті 201 Податкового кодексу України). 

Суди попередніх інстанцій не встановили жодного з порушень зазначених норм закону, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту. 

Суди попередніх інстанцій дослідили копії первинних документів, складених щодо господарських операцій: договорів з надання послуг, актів приймання-передачі, рахунків-фактур, виписок з банківського рахунку, податкових накладних, а також баланси та звіти про фінансові результати форми № 2, та за результатами їх оцінки дійшли висновків про підтвердження ними реального вчинення господарських операцій та використання придбаних послуг в господарській діяльності. 

Таким чином, суди дійшли висновків про реальне вчинення господарських операцій на підставі безпосередньо досліджених та оцінених ними доказів.

Доводи відповідача про те, що за наявності значної кількості працівників на підприємстві у останнього відсутня необхідність придбавати консультативні послуги у інших підприємств, суд касаційної інстанції вважає такими, що ґрунтуються на припущеннях,.

Так, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (стаття 42 Господарського кодексу України). Господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).  

Зі змісту абзаців 3 частини першої статті 6, частини першої статті 43 Господарського кодексу України вбачається, що свобода підприємницької діяльності, у розумінні якої підприємства мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом, є загальним принципом господарювання.

Відповідно до частини першої статті 627 Цивільного кодексу України, з урахуванням положень статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 

Враховуючи викладене, при здійсненні господарської діяльності, керуючись принципами свободи підприємницької діяльності, суб'єкти господарювання самостійно здійснюють свою підприємницьку діяльність і з  цією метою визначають власні комерційний розрахунок та комерційний ризик, залучають матеріально-технічні, фінансові та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, вільно укладають договори, не заборонені законом, самостійно обирають контрагентів. Наявність у штаті підприємства значної кількості працівників різних професій та спеціальностей не свідчить про безумовну можливість виконання такими працівниками консультативних послуг, необхідних підприємству для ведення господарської діяльності з метою отримання доходу. 

Суд касаційної інстанції, з огляду на положення статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права і не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів на іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справ, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди не допустили неправильного їх застосування. При цьому суд касаційної інстанції бере до уваги, що у справі відсутні обставини, які б свідчили про те, що контрагенти позивача є підприємствами з ознаками фіктивності.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Чуднівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області залишити без задоволення, а  постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 28.07.2014 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2014 - без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева
Т.М. Шипуліна 
 В.В. Хохуляк ,
Судді Верховного Суду