П О С Т А Н О В А
Іменем  України
 
21 листопада 2018 року           
м. Київ                                                                      
 
Справа № 814/1017/16
Провадження № 11-805апп18                                
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ПрокопенкаО. Б.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., 
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київ КобелєвоїАлли Михайлівни (далі - приватний нотаріус), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»), ОСОБА_5, про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2017 року (судді Скрипченко В. О., Золотніков О. С., Осіпов Ю. В.),
ВСТАНОВИЛА: 
У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 3 лютого 2016 року № 28065947 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира) за ТОВ «Кей-Колект»; 
- зобов'язати приватного нотаріуса скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 13107941 про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на спірну квартиру.
На обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначила, що під час проведення державної реєстрації права власності не було дотримано процедури, оскільки вона не отримувала від банку вимогу про усунення порушень, передбачених договором про прийняття предмета іпотеки у власність, що є обов'язковою умовою реєстрації права власності за іпотекодержателем. Крім того, реєстрація права власності на спірну квартиру відбулась незважаючи на те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є запис про обтяження зазначеного майна - арешт на підставі постанови Ленінського районного відділу державної виконавчої служби від 23 квітня 2010 року. Водночас приватним нотаріусом не було враховано, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» введено заборону на звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за кредитами, виданими в іноземній валюті.
Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 5 квітня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовив.
Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 12 липня 2017 постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 5 квітня 2017 року скасував, провадження у справі закрив на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у редакції, чинній на той час.
Скасовуючи постанову суду першої інстанції та закриваючи провадження у цій  справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ця справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки, виходячи із заявлених позовних вимог, захист прав та інтересів позивачки підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_3 подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права апеляційним судом, порушує питання про його скасування та просить направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
На обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір про право відсутній, бо спірні правовідносини у цій справі не пов'язані з невиконанням цивільно-правової угоди та реєстрацією права власності на спірне нерухоме майно, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії приватного нотаріуса, яка у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень. 
У додаткових поясненнях ТОВ «Кей-Колект» зазначає про те, що 18 січня 2018 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір купівлі-продажу предмета іпотеки, внаслідок цього підстави для задоволення касаційної скарги відсутні. Просить залишити в силі постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 5 квітня 2017 року, скасувавши ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2017 року.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 26 червня 2018 року передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 346 КАС, оскільки в касаційній скарзі позивач просить скасувати судові рішення у зв'язку з порушенням правил предметної юрисдикції. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах, установлених статтею 341 КАС наведені в касаційній скарзі доводи, взявши до уваги пояснення ТОВ «Кей-Колект», Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких міркувань.
Суди попередніх інстанцій встановили, що 31 липня 2006 року Ткачук О. Л. уклав кредитний договір з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») на суму 93 415 швейцарських франків на строк 132 місяці.
На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним кредитним договором передано, в тому числі, спірну квартиру.
У той же день, 31 липня 2006 року, АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 уклали договір іпотеки, відповідно до якого позивачка виступила майновим поручителем за кредитним договором ОСОБА_5 та передала банку в іпотеку спірну квартиру.
Пункт 5 зазначеного договору передбачає іпотечне застереження про можливість задоволення вимог іпотекодержателя зверненням стягнення на предмет іпотеки шляхом надсилання рекомендованим листом повідомлення про застосування застереження.
17 грудня 2009 року рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва задоволено позов АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 та ОСОБА_3, стягнуто на користь банка 55 148,05 швейцарських франків, а також в рахунок погашення боргу звернено стягнення на нерухомість - спірну квартиру.
23 квітня 2010 року Ленінським відділом державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження № 18950638 про звернення стягнення на нерухоме майно - спірну квартиру. 
Одночасно з відкриттям виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на цю квартиру.
12 грудня 2011 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» уклав договір факторингу з ТОВ «Кей-Колект» та передав всі права вимоги за кредитним та іпотечним договорами факторинговій компанії.
27 червня 2014 року державним виконавцем винесено постанову по виконавчому провадженню № 18950638 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статей 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому арешт спірної квартири предмета іпотеки не був знятий.
23 вересня 2015 року ТОВ «Кей-Колект» направило через приватного нотаріуса Юніну А. А. на адресу ОСОБА_3 лист-вимогу про необхідність протягом 30 днів усунути порушення договору, сплативши заборгованість за кредитом, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом оформлення права власності відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку».
3 лютого 2016 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до приватного нотаріуса із заявою про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру.
Цього ж дня приватний нотаріус, діючи як державний реєстратор, прийняла рішення № 28065947 про реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» на спірну квартиру.
Вважаючи, що відповідач порушив її права, ОСОБА_3 звернулася до суду за їх захистом.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно із частиною другою статті 4 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. 
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) у редакції, чинній на час прийняття рішення судом першої інстанції, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Ураховуючи те, що спірні правовідносини пов'язані з невиконанням умов цивільно-правових договорів (кредитного та іпотечного), Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій про те, що цей спір є не публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 та 17 квітня, 15 травня 2018 року (справи №№ 826/366/16, 815/6956, 826/2691/16; переведення №№ 11-96апп18, 11-192апп18, 11-351апп18 відповідно).
При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС у чинній редакції суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
За правилами частини першої статті 350 КАС у чинній редакції суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З огляду на викладене касаційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2017 року - без змін.
Керуючись статтями 243, 341, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Суддя-доповідач | О. Б. Прокопенко
Судді: | Н. О. Антонюк | Л. М. Лобойко |
| С. В. Бакуліна | Н. П. Лященко |
| В. В. Британчук | Л. І. Рогач |
| Д. А. Гудима | І. В. Саприкіна |
| В. І. Данішевська | О. М. Ситнік |
| О. Р. Кібенко | О. С. Ткачук |
| В. С. Князєв | В. Ю. Уркевич |