ПОСТАНОВА
Іменем України

11 грудня 2018 року 
Київ
справа №171/1955/16-а (2-а/171/18/17)
провадження №К/9901/30889/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Гриціва М.І., розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" до Апостолівської міської ради Дніпропетровської області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Колор", про  скасування рішення, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Сафронової С.В., Мельника В.В., Чепурнова Д.В. від 23 травня 2017 року,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" звернулось до суду із позовом до Апостолівської міської ради Дніпропетровської області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Колор", у якому просило скасувати рішення державного реєстратора № 16744850 від 25 жовтня 2014 року та державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 6,2123 га, кадастровий номер НОМЕР_1, здійснену державним реєстратором 24 жовтня 2014 року, номер запису про інше речове право 7463921 за договором оренди земельної ділянки від 13.10.2014, укладеним між            Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарським підприємством "Колор" та ОСОБА_2

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2. Постановою  Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року позов задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 16744850 від 25 жовтня 2014 року та державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 6,2123 га, кадастровий номер НОМЕР_1, здійснену державним реєстратором 24 жовтня 2014 року, номер запису про інше речове право 7463921 за договором оренди земельної ділянки від 13 жовтня 2014 року, укладеним між            Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарським підприємством "Колор" та ОСОБА_2

3. Рішення суду мотивовано тим, що державним реєстратором реєстраційної служби Апостолівського районного управління юстиції не було належним чином перевірено наявність права оренди на земельну ділянку інших осіб, внаслідок чого неправомірно було здійснено повторну реєстрацію договору оренди однієї і тієї ж земельної ділянки, тобто, було повторно зареєстровано право оренди земельної ділянки за Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Колор" на ту ж саму земельну ділянку, на яку раніше вже було зареєстровано аналогічне право за позивачем.

4. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. 

5. Рішення суду мотивовано тим, що державна реєстрація за Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Колор" права оренди земельної ділянки була вчинена державним реєстратором за наявності вичерпного пакету документів, необхідних для здійснення державної реєстрації, за відсутності обставин, з якими Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» пов'язує наявність підстав для відмови у державній реєстрації, а також за відсутності відомостей про інших користувачів земельних ділянок, право оренди або ж договір оренди яких були б зареєстровані. Внесення запису до Книги записів про державну реєстрацію             державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, договору оренди земельної ділянки від 11.03.2008, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" та власником земельної ділянки,  не дає правових підстав вважати, що договір оренди землі був зареєстрований позивачем відповідно до законодавства, що діяло до 2013 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги 

6. Не погоджуючись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Товариство з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" звернулось із касаційною скаргою, у якій просить його скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 11 березня 2008 року між ОСОБА_2 (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Михайлівської сільської ради, площею 6,2123 га кадастровий номер НОМЕР_1, строком на 10 років. Договір зареєстровано у відділі Держкомзему в Апостолівському районі, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 26 квітня 2011 року № 122030004000159. 
25 жовтня 2014 року      державний реєстратор Апостолівського районного управління юстиції Денисенко В.Г. прийняв рішення - індексний номер            16744850, про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством "Колор" права оренди на вищевказану земельну ділянку, на підставі договору оренди від 13 жовтня 2009 року, який було укладено вказаним товариством з ОСОБА_2
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

8. Касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" обґрунтована тим, що державний реєстратор зобов'язаний встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Державний реєстратор Апостолівського районного управління юстиції, повторно реєструючи право оренди земельної ділянки за Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Колор" на ту ж саму земельну ділянку, на яку раніше за ним вже було зареєстровано аналогічне право, діяв протиправно.

9. У запереченні на касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Колор", посилаючись на законність рішення суду апеляційної інстанції, просить залишити його без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

10. Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції, чинній на дату звернення позивача до суду, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

11. За правилами частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції, чинній на момент прийняття цієї постанови, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

12. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, іншого суб'єкта при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

13. Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

14. Наведене узгоджується з положеннями статей 2, 4, 19 чинного Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

15. Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

16. У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб'єктів владних повноважень.

17. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16.

18. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

19. У справі, що розглядається, спір виник стосовно правомірності рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права за договором оренди, укладеного між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством "Колор", з підстав існування чинного договору оренди цієї ж земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_2 та позивачем. Відтак, у даній справі фактично оскаржується чинність договору оренди, на підставі якого було прийнято рішення про державну реєстрацію речового права, тобто існує спір між двома суб'єктами господарської діяльності щодо права оренди на земельну ділянку (чинності одного з договорів оренди землі).

20. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. У свою чергу, індивідуальні особливості врегулювання правовідносин між сторонами - договором оренди землі.

21. Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

22. Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

23. Згідно з положеннями статті 17 цього ж Закону об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

24. Оскільки спірні правовідносини фактично виникли між Товариством з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" та Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством "Колор" стосовно права оренди на земельну ділянку, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ГПК України.

25. За таких обставин суд вважає, що між позивачем та відповідачем (суб'єктом владних повноважень) немає публічно-правових відносин, спір не є публічно-правовим, а тому не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Відтак, справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за правилами господарського судочинства.

26. У справі, що розглядається, спір не обмежується оскарженням рішення, дії чи бездіяльності державного реєстратора, оскільки в його основі лежить корпоративний спір, який з урахуванням особливості справи не може бути вирішений в адміністративному суді, що обмежений при вирішенні таких спорів вимогами процесуального закону.

27. Розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства не відповідав би принципу ефективного судочинства як важливому елементу верховенства права.

28. Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

29. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

30. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

31. Як зазначив Європейський суд з прав людини у пунктах 23, 24 та тексті свого рішення у справа "Сокуренко і Стригун проти України" (№ 29458/04 та № 29465/04) відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві керується законом, що приймається парламентом" (Zand v. Austria № 7360/76); фраза "встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність; термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів; вимога стосовно того, що суд має бути "встановленим законом" є однією з декількох вимог Конвенції та протоколів до неї і встановлює, що дії національних органів мають базуватись на внутрішньому праві; вся організаційна система судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції (Coeme and others v. Belgium № 32492/96).

32. Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення від 25 лютого 1993 року у справі "Доббертен проти Франції" зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France № 88/1991/340/413). 

33. Частиною першою статті 354 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

34. Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, правовий статус учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі закриттю, оскільки правовідносини у цій справі мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 339, 341, 345, 354, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" - задовольнити частково.

Постанову  Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року і постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року - скасувати.

Провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжхарчоторг" до Апостолівської міської ради Дніпропетровської області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "Колор", про  скасування рішення - закрити.

Роз'яснити право на звернення до суду в порядку господарського судочинства. 

Постанова є остаточною  і  оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. В. Коваленко

Суддя                                                                                                                                  Я. О. Берназюк

Суддя                                                                                                                                  М. І. Гриців