ПОСТАНОВА
Іменем України

12 лютого 2019 року 
Київ
справа №817/1471/14
адміністративне провадження №К/9901/1111/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
Судді-доповідача - Бевзенка В.М.,
суддів: Білоус О.В., Данилевич Н.А.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу № 817/1471/14 за позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, Міністерства внутрішніх справ України про скасування наказів та поновлення на роботі, провадження по якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Рівненьського окружного адміністративного суду (прийняту у складі головуючого судді - Борискіна С.А., суддів Шарапи В.М. Комшелюк Т.О.) від 17 лютого 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Моніча Б.С. , суддів: Іваненко Т.В.,   Капустинського М.М. від 16 червня 2015 року, -
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. 21 травня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Рівненського окружного адміністративного суду, в якому просив:
1.1. скасувати наказ МВС України від 11.04.2014 року № 561 про не залишення на службі в органах внутрішніх справ понад граничний вік, наказ МВС України від 14.04.2014 року №600о/с про звільнення у відставку, наказ УМВС України в Рівненській області від 22.04.2014 року №106 о/с про звільнення у відставку, 
1.2. поновити на посаді начальника Сарненського РВ УМВС України у Рівненській області з 23.04.2014 року,
1.3. стягнути з відповідачів грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 23.04.2014 року до дня фактичного поновлення на службі.
2. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_2 (далі - позивач) звільнено з органів внутрішніх справ 25.04.2014, а не 22.04.2014, з грубими порушеннями законних прав та інтересів. Фактично перед своїм повторним звільненням він не був належним чином поновлений на посаді начальника Сарненського РВ УМВС України в Рівненській області та не був допущений до виконання своїх службових обов'язків. Крім того, у день звільнення йому не виплачені розрахункові кошти, рапорт на звільнення у зв'язку з досягненням граничного віку він не писав, оскільки мав і на даний час має бажання продовжувати свою службу в органах внутрішніх справ, питання щодо його звільнення було розглянуто та вирішено відповідачами без його участі. На даний час йому не повернуто трудову книжку та військовий квиток. З урахуванням наведеного вважає, що з боку відповідачів до нього наявне упереджено-дискримінаційне ставлення.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
3. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 17.02.2015 року у задоволенні позову позивачеві відмовлено.
4. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при прийнятті спірних наказів відповідачі діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи. Доводи позивача не свідчили про протиправність дій та рішень суб'єкта владних повноважень та не дають суду підстав для задоволення адміністративного позову в частині визнання дій відповідачів щодо його звільнення з органів внутрішніх справ неправомірними, визнання протиправними та скасування наказу МВС України № 561 о/с від 11.04.2014 року в частині не залишення позивача на службі в органах внутрішніх справ понад граничний вік, наказу МВС України № 600 о/с від 14.04.2014 року та УМВС в Рівненській області № 106 о/с від 22.04.2014 щодо звільнення позивача з органів внутрішніх справ у відставку (зі зняттям з військового обліку) за п. 65 «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Оскільки суд відмовив у задоволенні позову в частині визнання незаконними та скасування наказів МВС України № 561 о/с від 11.04.2014, № 600 о/с від 14.04.2014, та наказу УМВС від 22.04.2014 № 106 о/с, тому підстави для поновлення позивача на посаді начальника Сарненського районного відділу Управління МВС України в Рівненській області та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 23.04.2014 по день фактичного поновлення у суду також були відсутні.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5. 16 червня 2015 року Житомирський апеляційний адміністративний суд вирішив:
5.1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Рівненьського окружного адміністративного суду   від 17 лютого 2015 року без змін.
6. Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи, вірно застосував законодавство, яке регулює спірні правовідносини та ухвалив правильне рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї
7. 08 липня 2015 року ОСОБА_2 (далі - касатор) подав касаційну скаргу.
8. У касаційній скарзі касатор просить:
8.1. Скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року у справі № 817/1471/14, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.
РУХ АДМІНІСТРАТИВНОЇ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
9. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 липня 2015 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою. 12 січня 2018 року касаційну скаргу передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
II. АРГУМЕНТИ СТОРІН
10. Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу:
10.1. Касатор обґрунтовує порушення норм статей 2, 5-11, 14, 86, 159, 244-2 КАС України; статей 6, 13, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; статей 2, 7, 9, 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»; вказує на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є неправосудними актами всупереч статей 3, 124 та 129 Конституцій України.
IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
11. Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з жовтня 1986 року по 22 квітня 2014 року ОСОБА_2 перебував на службі в органах внутрішніх справ, а з 04.10.2011 року - на посаді начальника Сарненського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області. На день звільнення мав спеціальне звання "полковник міліції".
12. 15.11.2013 на виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2013 у справі № 817/2498/13-а Міністерством внутрішніх справ України виданий наказ від 15.11.2013 №1028 о/с, яким скасовано пункт наказу МВС України від 24.05.2013 №435 о/с у частині звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ за п. 64 "ж" (за власним бажанням) Положення про проходження служби та поновлено його на посаді начальника Сарненського районного відділу УМВС в Рівненській області з 14.06.2013 року.
13. На виконання зазначеного наказу МВС України був виданий наказ УМВС в Рівненській області від 20.11.2013 №359 о/с, яким оголошений наказ МВС України від 15.11.2013 №1028 о/с про поновлення позивача на посаді начальника Сарненського РВ УМВС України в Рівненській області з 14.06.2014. За час вимушеного прогулу позивачу виплачене грошове забезпечення в сумі 14932,80 гривень.
14. 17 березня 2014 року позивачу виповнилось 50 років. При досягненні позивачем 17.03.2014 граничного 50-річного віку, встановленого для полковників міліції, він підлягав звільненню з органів внутрішніх справ. З рапортом про продовження строку служби ОСОБА_2 не звертався, проходити військово-лікарську комісію неодноразово відмовлявся, про що УМВС в Рівненській області складались відповідні акти.
15. 24.03.2014 за вих. № 1/847 на ім'я Міністра внутрішніх справ України було направлено подання т.в.о. начальника УМВС в Рівненській області з клопотанням про звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п. 65 "а" (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
16. Міністерством внутрішніх справ України розгляд вказаного подання був винесений на засідання кадрової комісії МВС України. 04.04.2014 року кадровою комісією МВС України прийнято рішення про не залишення позивача на службі в органах внутрішніх справ понад граничний вік за наслідками розгляду подання т.в.о. начальника УМВС в Рівненській області з клопотанням про звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п. 65 "а" (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
17. Наказом МВС України від 11.04.2014 № 561 о/с вирішено не залишати позивача на службі в органах внутрішніх справ понад граничний вік.
18. Наказом МВС від 14.04.2014 № 600 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ у відставку (зі зняттям з військового обліку) за п. 65 "а" (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, тобто з правом на пенсію.
19. На підставі зазначених наказів МВС України був виданий наказ УМВС в Рівненській області від 22.04.2014 № 106 о/с, яким позивача звільнено з ОВС за п. 65 "а" Положення (за віком), із розрахунком вислуги років, а також із компенсацією 11 днів невикористаної відпустки за 2014 рік.
IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
20. Конституція України
20.1. Частина друга статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
21. Закон України «Про міліцію»    від 20.12.1990 № 565-XII.

21.1. Відповідно до вимог ч.6   ст.22 Закону України «Про міліцію»   за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом. 
22. Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим   постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114   (далі - Положення № 114).
22.1. Розділом I Положення №114 регулюються загальні положення та умови проходження служби в органах внутрішніх справ, а Розділом VII - звільнення зі служби.
22.2. Відповідно до пункту 7 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу залежно від присвоєних їм спеціальних звань перебувають на службі в органах внутрішніх справ до такого віку: особи середнього і старшого начальницького складу, за винятком полковників міліції та полковників внутрішньої служби - 45 років; полковники міліції та полковники внутрішньої служби - 50 років; генерал-майори міліції, генерал-майори внутрішньої служби, генерал-лейтенанти міліції та генерал-лейтенанти внутрішньої служби - 55 років; генерал-полковники внутрішньої служби - 60 років.
22.3. Відповідно до пункту 8 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, які досягли встановленого для них пунктом 7 цього Положення віку, підлягають звільненню в запас з постановкою на військовий облік або у відставку. При необхідності на службі в органах внутрішніх справ можуть бути залишені на строк до п'яти років: особи середнього і старшого начальницького складу до полковника міліції та полковника внутрішньої служби включно - начальниками, яким надано право призначати їх на посаду; генерал-майори міліції, генерал-майори внутрішньої служби, генерал-лейтенанти міліції, генерал-лейтенанти внутрішньої служби - Міністром внутрішніх справ; генерал-полковники внутрішньої служби - Кабінетом Міністрів. У виняткових випадках особам середнього, старшого або вищого начальницького складу строк служби в органах внутрішніх справ може бути продовжено, з урахуванням стану здоров'я, в такому ж порядку повторно до 5 років, а окремим із них, які мають вчену ступінь або вчене звання, - до 10 років. Особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, залишені на службі в органах внутрішніх справ понад граничний вік перебування на службі, можуть бути звільнені в запас Збройних Сил або у відставку до закінчення строку, на який вони були залишені на службі.
22.4. Відповідно до пункту 62 Положення №114 звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого   Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу"   для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого   Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу"   для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).
22.5. Відповідно до підпункту «а» пункту 65 Положення №114 особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку): а) за віком - при досягненні граничного віку, встановленого пунктом 7 цього Положення та   Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу"   для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання.
V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
23. Оцінюючи обґрунтованість поданої касаційної скарги, Суд виходить з таких міркувань.
24. При прийнятті спірних наказів відповідачі діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи. 
Доводи ОСОБА_2 не свідчать про протиправність дій та рішень суб'єкта владних повноважень та не дають суду підстав для задоволення касаційної скарги в частині визнання дій відповідачів щодо його звільнення з органів внутрішніх справ неправомірними, визнання протиправними та скасування наказу МВС України № 561 о/с від 11.04.2014 року в частині не залишення позивача на службі в органах внутрішніх справ понад граничний вік, наказу МВС України № 600 о/с від 14.04.2014 року та УМВС в Рівненській області № 106 о/с від 22.04.2014 щодо звільнення позивача з органів внутрішніх справ у відставку (зі зняттям з військового обліку) за п. 65 «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
25. Доводи скаржника щодо вибіркової мотивації судів першої та апеляційної інстанції є необґрунтованими.
VI. ПРАВОВИЙ ВИСНОВОК ВЕРХОВНОГО СУДУ В АДМІНІСТРАТИВНІЙ СПРАВІ
26. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі( чи встановив).
27. Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
28. Приписами частини першої статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
29. Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
30. З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку, що судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
31. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
2. Постанову Рівненьського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, Міністерства внутрішніх справ України про скасування наказів та поновлення на роботі - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач  В.М. Бевзенко
Судді                                                                                                                                 О.В. Білоус
                                                                                                                                  Н.А. Данилевич