Постанова                                    
Іменем України
30 січня 2019 року
м. Київ
 
справа № 359/11442/13
провадження № 61-19809св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В.,                                Хопти С.Ф., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Сержанюка А. С., Журби С. О., 
Лівінського С. В., від 02 лютого 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, в обґрунтування якого зазначала, що з 4 березня 2006 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. До реєстрації шлюбу вони з серпня 1996 року проживали однією сім'єю, ними було придбано земельну ділянку та будинок, розташовані за адресою: 
АДРЕСА_1, а протягом 2009-2012 років було здійснено капітальний ремонт вказаного будинку, у тому числі перепланування приміщень. Також за час спільного проживання ними було придбано велику кількість рухомого майна. Крім того, у серпні-вересні 
2011 року ними були надані ОСОБА_7 у позику спільні кошти у розмірі 205 048, 84 грн на придбання квартири. 
Ураховуючи наведене, позивач просила встановити факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_5 у період з серпня 1996 року по 4 березня                       2006 року; визнати право власності на 1/2 частину земельної ділянки та будинку, розташованих за зазначеною адресою з виділенням цієї частини в натурі; розділити рухоме майно за визначеним нею варіантом та варіантом проведеної експертизи; стягнути з ОСОБА_5 на її користь 1/2 частини грошових коштів, які були надані в позику, що складає 102 524 грн.
 
У грудні ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що з листопада 2012 року вони з ОСОБА_4 разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Під час спільного проживання ними також було придбано автомобіль Ford Kuga Titanium, 
2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Оскільки він 23 липня 2014 року звільнився з роботи за власним бажанням у зв'язку з погіршенням умов праці, тому на підставі додатку до трудового договору, укладеному між ним та ТОВ «Авіаційна компанія «Роза вітрів» від 23 липня 2014 року, він має відшкодувати товариству 4 930,24 євро та 
24 498,43 доларів США, що еквівалентно 226 565 грн.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_5 просив розірвати шлюб; поділити спільне сумісне майно подружжя наступним чином: визнати за ним та ОСОБА_4 право власності по 1/2 частині вказаного будинку та земельної ділянки; визнати за ОСОБА_4 1/2 частину боргу від суми 226 565 грн та врахувати цей борг при поділі майна подружжя; визнати за кожним з них право на 1/2 частину автомобіля Ford Kuga Titanium, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та встановити порядок користування ним та утримання його в належному стані.
 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області                        у складі судді Чирки С. С. від 23 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. 
Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та                    ОСОБА_5 в період з 1 січня 2004 року по 4 березня 2006 року. 
У порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності                        за ОСОБА_4 на: 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; 1/2 частину автомобіля Ford Kuga Titanium, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; матрац розміром 1200х1900 та каркас під нього вартістю 2 350 грн; письмовий стіл вартістю 5 300 грн; спальню та матрац розміром 1600х2000 виробництва Польща вартістю 26 тис. грн; холодильник Samsung PL55VTEBG1/BWE вартістю 9 тис. грн; витяжку Piramida вартістю 1 600 грн; вбудовану електричну духовку Gorenie вартістю 5 400 грн; вбудовану газову плиту Gorenie вартістю 2 900 грн; посудомийну машину Gorenie вартістю 4 тис. грн; кухню «Аліса» вартістю 50 700 грн; столєшню вартістю 1 300 грн; мийку Franke вартістю 3 500 грн. Позовні вимоги ОСОБА_4 в іншій частині залишено без задоволення.
 
Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. 
У порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності за ОСОБА_5 на: 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; 1/2 частину автомобіля Ford Kuga Titanium, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; диван вартістю 18 300 грн; телевізор Sony вартістю 11 тис. грн; чотири світильники Elgo вартістю 3 350 грн; дерев'яну спальню та матрац розміром 1600х2000 вартістю 11 тис. грн; пральну машину Samsung WF 0592 SRK/у2р вартістю 3 600 грн; котел газовий «ВАХІ SLІМ 1030 IN» вартістю 10 900 грн; бойлер Immerga UB вартістю 8 950 грн; розсувні двері вартістю 23 400 грн; генератор Mitsubishi MGE 6 700 вартістю 20 тис. грн. 
Встановлено графік користування автомобілем Ford Kuga Titanium,                            2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, для ОСОБА_4 в наступні місяці: січень, березень, травень, липень, вересень, листопад. 
Встановлено графік користування автомобілем Ford Kuga Titanium,                         2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 для ОСОБА_8 в наступні місяці: лютий, квітень, червень, серпень, жовтень, грудень. 
Розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 1 550 грн. 
У задоволенні решти зустрічних вимог відмовлено. 
 
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 11 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину будинку та виділення 1/2 частини земельної ділянки, а також в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 про встановлення порядку користування автомобілем скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.
Позов ОСОБА_4 в частині визнання права власності на 1/2 частину будинку та виділення 1/2 частини земельної ділянки задоволено частково. 
У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за                          ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та виділено їй в натурі визначені приміщення та будівлі вартістю 1 093 643 грн, що відображено в додатку № 4 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 8 серпня 2014 року 
№ 2-08/08.
У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та виділено йому в натурі визначені приміщення та будівлі вартістю 827 412 грн, що відображено в додатку № 4 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 8 серпня 2014 року № 2-08/08.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію за відхилення від рівності часток будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за вказаною адресою у розмірі 133 115, 50 грн.
Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для забезпечення ізоляції кожної з квартир розробити проектно-технічну документацію у встановленому порядку, та провести роботи, пов'язані з переплануванням та переобладнанням житлового будинку на дві ізольовані квартири.
У порядку поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/2 ідеальній частині земельної ділянки, розташованої по                    АДРЕСА_1 відповідно до варіанту                             № 2 висновку експерта від 8 серпня 2014 року.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про встановлення порядку користування автомобілем відмовлено. У решті рішення суду залишено без змін.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року рішення Апеляційного суду Київської області від 11 серпня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок та виділення 1/2 частини земельної ділянки та житлового будинку в натурі скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2017 року задоволено заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 про залишення без розгляду позовних вимог, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності та виділ Ѕ частини житлового будинку, господарських будівель та споруд і земельної ділянки скасовано і залишено ці позовні вимоги без розгляду.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи позовну заяву без розгляду апеляційний суд виходив із того, що позивач в суді апеляційної інстанції подала заяву про залишення її позову без розгляду. 
 
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що на стадії апеляційного провадження позивачу не надано право заявляти клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, а тому відповідне клопотання не підлягає задоволенню. Право на подання заяви про залишення позовної заяви без розгляду може бути реалізовано лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Справа передана до Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи позовну заяву ОСОБА_4 без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті
207 ЦПК України, апеляційний суд виходив із того, що останньою на стадії апеляційного провадження подано про це заяву і таке є підставою для залишення позову без розгляду.
 
Проте погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна.
 
Відповідно до частини першої статті 310 ЦПК України 2004 року рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттямпровадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205, 207 цього Кодексу.
Зокрема, згідно з пунктом 5 частини першої статті 207 ЦПК України 
2004 року суд до завершення розгляду справи постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав про це відповідну заяву.
 
Відповідно до частини третьої статті 208 ЦПК України 2004 року судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду.
 
Встановлено, що розгляд позовної заяви ОСОБА_4 закінчено ухваленням 23 грудня 2014 року рішення Бориспільським міськрайонним судом Київської області про відмову позивачу у задоволенні її позовних вимог про визнання права власності та виділ Ѕ частини житлового будинку, господарських будівель та споруд і задоволення позовних вимог про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки.
 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку.
 
Частиною першою статті 304 ЦПК України 2004 року передбачено, що справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.
 
Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції (стаття 303 цього Кодексу).
 
Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що відповідно до статті
 310 ЦПК України 2004 року, якою передбачена можливість закриття провадження у справі та залишення позову без розгляду, позов не може бути залишений без розгляду судом апеляційної інстанції за заявою позивача, оскільки він вже вирішений по суті шляхом ухвалення рішення судом першої  інстанції.
 
Принцип диспозитивності реалізується сторонами на стадії апеляційного розгляду відповідно до статті 306 ЦПК України 2004 року, згідно з якою в апеляційному суді позивач має право відмовитися від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.
 
З огляду на наведене, позовну заяву на стадії апеляційного розгляду справи можна залишати без розгляду лише у разі встановлення апеляційним судом передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.   
 
Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційний суд допустив порушення вказаних норм процесуального права, тому постановлена ним ухвала підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд з підстав, встановлених статтею 411 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_5задовольнити частково. 
 
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
 
Є.В. Синельников
 
С.Ф. Хопта
 
Ю. В. Черняк