Постанова 
Іменем України 
 
23 січня 2019 року
м. Київ
справа № 318/2000/17 
провадження № 51-3596 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –                               ОСОБА_1 ,
суддів:                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі                                   ОСОБА_4 ,
за участю прокурора                        ОСОБА_5 ,
засудженого                                    ОСОБА_6 
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12017080260000340 за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Енергодар Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 квітня 2014 року  за ч. 2 ст. 152, ст. 395 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України на 8 років позбавлення волі,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, 
 
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2018 року.
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 7 грудня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 296 КК України на 5 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. 
Вирішено питання про речові докази у провадженні.
Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2018 року цей вирок скасовано в частині призначеного покарання.
Призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 296 КК України 6 років позбавлення волі.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 2 квітня 2017 року приблизно о 1 годині, знаходячись біля магазину «Барвінок» по вул. Савушкіна 14-а в с. Новодніпровка Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, дістав заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень пістолет, який згідно висновку експерта є револьвером моделі «STALKER 4.3», висловлюючись грубою нецензурною лайкою, погрожував заподіянням тілесних ушкоджень, демонструючи свою перевагу над присутніми, не бажаючи зупинятися на досягнутому, здійснив постріл в ОСОБА_7 , який зробив йому зауваження, внаслідок чого спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненням ОСОБА_6 порушує питання про скасування вироку апеляційного  суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції та поновлення строку на апеляційне оскарження. Зазначає, що апеляційний суд прийняв та розглянув апеляційну скаргу прокурора, яка подана поза межами встановленого законом строку на апеляційне оскарження. Повідомляє, що був проти того, щоб його інтереси представляв захисник ОСОБА_8 , бажав щоб його інтереси представляв захисник ОСОБА_9 , з яким у нього було укладено договір, однак суддя апеляційного суду на вказане увагу не звернула, чим порушила його право на захист. Вказує, що захисник не належно виконувала свої обов`язки. Зазначає, що в судовому засіданні був позбавлений права на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Вказує, що суддя ОСОБА_10 ввела його в оману, оскільки обіцяла застосувати ст. 75 КК України, якщо він визнає себе винуватим. Повідомляє, що головуюча суддя апеляційного суду шантажувала та погрожувала йому. 
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити та звільнити його з-під варти.
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, кваліфікація його дій у касаційній скарзі не оспорюються.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового процесу, в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_6 повністю визнавав вину у вчиненні кримінального правопорушення і не оспорював зазначених в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального провадження. За згодою всіх учасників судового провадження докази щодо відповідних обставин судом не досліджувалися. 
При цьому суд з`ясував, чи правильно ОСОБА_6 розуміє зміст фактичних обставин, чи немає сумнівів у добровільності й істинності його позиції, а також роз`яснив, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. Засуджений добровільно погоджувався на застосування такого порядку дослідження доказів, розуміючи його правові наслідки.
Вирок щодо ОСОБА_6 оскаржувався в апеляційному порядку потерпілим та прокурором лише з підстав неправильного застосування кримінального закону, а саме ст. 75 КК України. 
Що стосується доводів засудженого про істотні порушення вимог КПК України, порушення його права на захист, то суд дійшов наступного.
Твердження засудженого про те, що йому не надіслано апеляцій прокурора та потерпілого, чим позбавлено права на подачу заперечень та своєї апеляційної скарги, спростовується матеріалами провадження.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами прокурора та потерпілого. Також було встановлено строк для подачі заперечень на апеляційні скарги. Вказана ухвала разом із копіями апеляційних скарг, інформацією про права та обов`язки були направлені всім учасникам процесу, в тому числі і ОСОБА_6 (том №1 а.к.п.161-164).
Що стосується доводів про позбавлення його права на апеляційне оскарження, то вони є безпідставними.  В судовому засіданні, після проголошення вироку, було роз`яснено порядок та строки його оскарження. Копію вказаного вироку ОСОБА_6 отримав 07.12.2017 року (том №1 а.к.п. 122). Разом із тим, з апеляційною скаргою на вказаний вирок не звертався. 
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 заявив клопотання про призначення йому захисника за рахунок держави, у зв`язку з відсутністю в нього коштів.
Вказане клопотання було задоволено. ОСОБА_6 було призначено захисника з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області (том №2 а.к.п. 23-24).
Відповідно до доручення для надання безоплатної вторинної допомоги (том №2 а.к.п. 21) здійснення захисту ОСОБА_6 було доручено адвокату ОСОБА_8 .
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КПК України, захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені цим Кодексом та іншими законами України, з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого та з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність підозрюваного, обвинуваченого. 
З матеріалів провадження та звукозапису судового засідання убачається, що адвокат ОСОБА_8  здійснюючи захист інтересів ОСОБА_6 в судовому засіданні при розгляді апеляцій прокурора та потерпілого, належним чином виконувала покладені на неї обов`язки. Більше того, ОСОБА_6 підтримував позицію свого захисника.
Не підтверджуються матеріалами провадження та звукозаписом судового засідання і доводи ОСОБА_6 про те, що суддя ОСОБА_10 ввела його в оману, а  головуюча суддя апеляційного суду шантажувала та погрожувала йому. 
Відповідно до ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Статтею 115 КПК України, передбачено, що при обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи.
Згідно з ст. 116 КПК України, строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту.
Частиною 3 статті 67 Кодексу Законів про працю України передбачено, що у випадку, коли святковий або неробочий день (стаття 73) збігається з вихідним днем, вихідний день переноситься на наступний після святкового або неробочого.
Як убачається з матеріалів провадження вирок районного суду щодо ОСОБА_6 було проголошено від 7 грудня 2017 року. 
Останнім днем на апеляційне оскарження вироку було 6 січня 2018 року. Вказана дата випадала на суботу, тобто вихідний день. Вихідним днем була також неділя 7 січня 2018 року. Оскільки святковий день 7 січня - Різдво Христове збігся з вихідним днем, то вихідний день перенесений на наступний після святкового дня, тому вихідним днем є також понеділок 8 січня 2018 року. Відповідно останнім днем на оскарження було 9 січня 2018 року.
Апеляційна скарга прокурора на вирок районного суду була подана на поштове відділення 9 січня 2018 року, що підтверджується відміткою пошти на конверті (а.к.п. 140 том 1).
Таким чином доводи засудженого про те, що апеляція прокурора подана поза межами строку на апеляційне оскарження – безпідставні. 
Спростовуються матеріалами провадження і твердження ОСОБА_6 про те, що в судовому засіданні він був позбавлений права на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, оскільки, як убачається із звукозапису судового засідання, 19.07.2018 року ОСОБА_6 заявив клопотання про надання йому можливості ознайомитися з матеріалами справи. 
Вказане клопотання було задоволено, відкладено судове засідання для надання можливості ОСОБА_6 ознайомитися з матеріалами провадження.
Після продовження судового засідання жодних клопотань ОСОБА_6 не заявляв.
Відповідно до ч. 2 ст. 420 КПК України вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
При складанні вироку апеляційним судом ці вимоги кримінального процесуального закону дотримані.
Розглядаючи апеляційні скарги прокурора та потерпілого, суд апеляційної інстанції, скасовуючи вирок районного суду в частині призначення покарання та постановляючи свій вирок, зазначив зміст вироку суду першої інстанції, в якому викладено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, також зазначив короткий зміст вимог апеляційних скарг, мотиви ухваленого рішення та рішення по суті апеляційних вимог.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. 
Районний суд, призначаючи покарання, не звернув уваги на точні положення закону, згідно з якими при вирішенні зазначених питань має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи, та враховувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави, на які слід послатися у рішенні.

Звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд належним чином не вмотивував, які саме обставини справи та дані про особу винного дають підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.
Приймаючи рішення про застосуванням ст. 75 КК України, місцевий суд не в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, його тяжкість, дані про особу винного, його поведінку під час та після вчинення злочину, на що звернув увагу суд апеляційної інстанції. 
Скасовуючи вирок районного суду в частині призначеного покарання та постановляючи свій вирок, суд апеляційної інстанції зазначив, що фактичні обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_6 неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які не знята та непогашена, у громадському місці знову вчинив тяжкий злочин із застосуванням револьвера, спричинив потерпілому тілесні ушкодження. 
Також, колегія суддів взяла до уваги негативну характеристику ОСОБА_6 .
З урахуванням конкретних обставин справи та даних про особу винного, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого лише в умовах ізоляції від суспільства.
На думку суду, призначене апеляційним судом покарання є законним, справедливим, необхідним і достатнім, воно сприятиме перевихованню ОСОБА_6 та попередженню вчинення ним нових злочинів.
Вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей 420, 374 КПК України і підстави вважати його невмотивованим, відсутні.
Доводи касаційної скарги і матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни або скасування вироку апеляційного суду, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, суд
ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                           ОСОБА_2                                  ОСОБА_11