ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

05 лютого 2019 року 
справа №812/325/15
адміністративне провадження №К/9901/27111/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області 
на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2015 року у складі судді Борзаниці С.В. 
та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2016 року у складі колегії суддів Шишова О.О., Сіваченка І.В., Чебанова О.О. 
у справі №812/325/15 
за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» 
до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області 
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року Товариство з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі, правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання») звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08 травня 2015 року № 0000072201, яким застосовано пеню за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 1 329  490 грн, з мотивів безпідставності його прийняття.

18 грудня 2015 року постановою Луганського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2016 року, позовні вимоги задоволено, скасовано податкове повідомлення-рішення від 08 травня 2015 року № 0000072201, яке винесене щодо Товариства з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання».

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій висновувалися з того, що позивач перебуває на обліку та здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції. При цьому суди зауважили, що стаття 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» не пов'язує наявність або відсутність форс-мажорних обставин з підставами звільнення платників податків від відповідальності за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

08 серпня 2016 року податковим органом до Вищого адміністративного суду України подано касаційну скаргу, в якій відповідач просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог касаційної скарги, відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме вимог статей 4, 6 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР (далі - Закон № 185/94), статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (далі - Закон № 1669), статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Скаржник доводить правомірність своїх дій щодо проведення перевірки, обґрунтовує наявність складу валютного правопорушення, зауважує, що позивачем не надано сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини.

08 серпня 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги до 08 вересня 2016 року (суддя Костенко М.І.).

03 листопада 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою за наслідком усунення недоліків касаційної скарги в установлений судом строк. 

23 лютого 2018 року ухвалою Верховного Суду прийнято до свого провадження матеріали касаційної скарги № К/9901/27111/18 та витребувано із Луганського окружного адміністративного суду справу № 812/325/15.

02 березня 2018 року справа № 812/325/15 надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що у квітні 2015 року посадовими особами податкового органами проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків з питань дотримання вимог валютного законодавства за період з 08 травня 2012 року по 16 квітня 2015 року, за результатами якої складено акт від 05 травня 2015 року № 829/22-04643841 (далі - акт перевірки).

08 травня 2015 року на підставі акта перевірки та згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України прийнято спірне у цій справі податкове повідомлення-рішення.
Податковим повідомленням-рішенням № 0000072201 за порушення статті 1 Закону № 185/94 та підставі статті 4 цього Закону застосовано пеню за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 1 329 490 грн.

Судами попередніх інстанцій установлено, що між Товариством та контрагентами укладено контракти від 23 вересня 2013 року № Тgaz 15/7-35 (Державний концерн "Туркменгаз"), від 08 травня 2012 року № 17 (SPARKLING OIL STAR LTD), від 21 серпня 2014 року № 12 (AZMEKO International Finance LTD) на поставку хімічного обладнання.

Склад податкового правопорушення, покладеного в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, доводиться податковим органом внаслідок встановлення несвоєчасного зарахування на валютні рахунки Товариства в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей за вказаними зовнішньоекономічними контрактами у 2014-2015 роках. Факт несвоєчасного зарахування коштів не є спірним у цій справі. Спірним є застосування пені з урахуванням того, що підприємство знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції.

За змістом статті 1 Закону № 185/94 виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Протягом 2014-2015 років Національним банком України прийнято постанови від 12 травня 2014 року № 270 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті», від 20 серпня 2014 року № 515 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», від 01 грудня 2014 року № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», від 03 березня 2015 року № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», від 03 червня 2015 року № 354 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», від 03 вересня 2015 року № 581 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», від 04 грудня 2015 року № 863 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», якими на відповідні періоди зменшувався граничний строк здійснення розрахунку у валюті до 90 днів.

Відповідно до статті 4 Закону № 185/94 порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ, який набув чинності 15 жовтня 2014 року та визначав тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону, період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено місто Сєвєродонецьк Луганської області.

Дію вказаного Розпорядження зупинено Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05 листопада 2014 року.

Вказані розпорядження втратили чинність згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Вказаним Розпорядженням до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено місто Сєвєродонецьк Луганської області, де зареєстрований позивач.

Системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що позивач є суб'єктом господарювання, який звільняється від відповідальності за порушення вимог валютного законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності, оскільки самого лише факту здійснення його діяльності на території проведення антитерористичної операції достатньо для визнання його таким.

Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що відсутність у позивача відповідного сертифікату Торгово-промислової палати України не виключає звільнення останнього від відповідальності, передбаченої частиною першої статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», враховуючи таке.

Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено сертифікат Торгово-промислової палати України як єдиний належний та достатній документ, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань.

Нормами статей 614, 617 Цивільного кодексу України, які кореспондуються із нормами статті 218 Господарського кодексу України, встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Разом з тим, аналізуючи приписи Закону № 1669, слід зробити висновок про те, що невиконання зобов'язання особою може бути підтверджено обставинами непереборної сили, що звільняє таку особу від відповідальності, однак вказані зобов'язання випливають з інших правовідносин, а не тих, які є сферою регламентації Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Норма, передбачена статтею 10 закону № 1669, є загальною і поширюється на інші види невиконаних зобов'язань, а відтак не може бути застосовано до спірних правовідносин з огляду на те, що вони регулюються спеціальною нормою, а саме - статтею 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», яка прямо передбачає застосування відповідальності за порушення термінів розрахунків в іноземній валюті до резидентів, що порушили терміни розрахунків, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення.

Статтею 14^1  Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відтак з метою застосування статті 4 Закону № 185/94 наявність сертифікату не є обов'язковою, а факт наявності форс-мажорних обставин є загальновідомим.

Суд касаційної інстанції враховує також правову позицію Великої Палати, викладену у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 805/2078/15-а, відповідно до якої в межах спірних правовідносин Торгово-промислова палата України не здійснює публічно-владні управлінські функції, а засвідчення форс-мажорних обставин є статутним завданням цієї організації, а не делегованим повноваженням. До того ж видача Торгово-промисловою палатою України сертифікатів про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є послугою, яка в розумінні статті 178 Господарського кодексу України є публічним зобов'язанням. 

Доводи касаційної скарги щодо наявності складу податкового правопорушення є неприйнятними з огляду на безумовний припис статті 4 Закону № 185/94 щодо звільнення суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, від застосування пені за порушення строків, визначених статтями 1 і 2 цього Закону.

Враховуючи обставини, які повно та всебічно встановлені судами попередніх інстанцій, а також правильну оцінку, надану ними, значенню сертифікату з метою застосування статті 4 Закону № 185/94, Верховний Суд приходить до висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального чи процесуального права у цій справі, внаслідок чого касаційна скарга відповідача залишається без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2016 року у справі №812/325/15 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           Р.Ф.  Ханова

Судді:                                                                                                     І.А.  Гончарова

                                                                                                    І.Я. Олендер