Постанова
Іменем України
 
29 листопада 2018 року
м. Київ
 
справа № 456/6533/13-ц
провадження № 61-20495св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_4,
відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
треті особи: ОСОБА_8, яка діє також в інтересах дітей ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, орган опіки та піклування Стрийської міської ради Львівської області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_8, яка діє також в інтересах дітей ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, до якої приєдналася ОСОБА_4, на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 липня 2014 року у складі судді: Янко Б. Я. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року у складі колегії суддів: Богонюка М. Я., Ванівського О. М., Шашкіної С. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, яка діє також в інтересах дітей ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, орган опіки та піклування Стрийської міської ради Львівської області, про виселення.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1. Разом з нею у цій квартирі зареєстровані інші особи, серед яких є особи, які не належить до членів сім'ї наймача, а саме її дочка ОСОБА_12 та внуки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Ці особи утворюють самостійну сім'ю з ОСОБА_13 та переселились за місцем його проживання у квартиру АДРЕСА_1, однак у добровільному порядку не звільняють приміщення від свого майна (речей), у зв'язку з чим вона вимушена звернутись до суду з цим позовом.
 
Позивач просила виселити з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, зобов'язавши їх звільнити вказане приміщення від свого майна (речей) та заборонивши їм користуватись цим приміщенням.
 
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення судів мотивовані тим, що відповідач ОСОБА_5 іншим житлом не забезпечена, і з самого народження проживала у АДРЕСА_1 на правах члена сім'ї наймача, а тому на неї не може поширюватись частина третя статті 98 ЖК, яка регулює статус тимчасових жильців. 
 
У вересні 2017 року ОСОБА_8, яка діє також в інтересах дітей ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, подала касаційну скаргу на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували статтю 64 ЖК, оскільки не встановили обставини, які мають значення для справи.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2017 року поновлено строк на касаційне оскарження рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 липня 2014 року та ухвали без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_5 надала заперечення на касаційну скаргу, в яких касаційну скаргу відхилити, а оскаржені рішення залишити без змін. Заперечення мотивовані безпідставністю доводів касаційної скарги, оскільки відсутні правові підстави для її виселення разом із малолітніми дітьми. 
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_4 надала заяву про приєднання до касаційної скарги ОСОБА_8, яка діє також в інтересах дітей ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, в якій просить скасувати оскаржені рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Заява мотивована тим, що при оскаржені рішення ухвалені із порушенням норм матеріального та неправильним застосуванням норм процесуального права.
 
У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, а також у заяві про приєднання до касаційної скарги, з таких мотивів.
 
Суди встановили, що позивач ОСОБА_4 є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1.
 
Згідно довідки КП «Надія» № 44 про склад сім&qu 
 
Суди встановили, що відповідач ОСОБА_5 є дочкою позивача ОСОБА_4 та з самого народження проживала в спірній квартирі на правах члена сім'ї наймача.
 
Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану м. Стрий Стрийського міськрайонного управління юстиції 01 червня 2010 року було зареєстровано шлюб між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_13 У них народилась дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження. ОСОБА_1 цього у відповідача є син від першого шлюбу ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.
 
Як зазначає Європейський суд з прав людини, «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (ІНФОРМАЦІЯ_5, № НОМЕР_2, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).
 
Згідно статті 64 ЖК члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ними спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.
 
Відповідно до частини першої статті 98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання у жилому приміщенні, що є у їх користуванні інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача.
 
У частині третій статті 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
 
Позовні вимоги заявлені позивачем з підстав, передбачених частиною третьою статті 98 ЖК.
 
Встановивши, що ОСОБА_5 та її малолітні діти - ОСОБА_6, ОСОБА_7 не відносяться до тимчасових жильців, суди зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Доводи касаційної скарги та заяви про приєднання до касаційної скарги, не дають підстав для висновку про те, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального та процесуального права, і зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_8, яка діє також в інтересах дітей ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, до якої приєдналася ОСОБА_4, залишити без задоволення.
 
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                  В. І. Крат

Н. О.Антоненко

В. І. Журавель