Постанова
Іменем України 
 
12 грудня 2018 року
м. Київ
 
справа № 760/22722/13-ц
 
провадження № 61-15329св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного
цивільного суду:
 
головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), 
суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
 
позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1,
третя особа - ОСОБА_2,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонернеого товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Апеляційного суду міста Києва від 29 березня 2018 року у складі колегії суддів: Андрієнко А. М., Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет застави, посилаючись на те, що 01 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитно-заставний договір № НОМЕР_5, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 29 242,61 доларів США зі сплатою 10,56 % річних на строк до 31 січня 2013 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позичальник передав у заставу банку належний йому на праві власності автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado 2.7», 2003 року випуску, номер кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1. ОСОБА_2 не виконував належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 18 вересня 2013 року в нього утворилася заборгованість перед банком у розмірі 55 218,92 доларів США, що еквівалентно 441 199 грн 18 коп. Під час здійснення моніторингу було встановлено, що в порушення умов кредитно-заставного договору ОСОБА_2 у 2010 році продав транспортний засіб ОСОБА_1, після чого реєстраційний номер автомобіля був змінений на НОМЕР_4.Оскільки банк не надавав своєї згоди на відчуження предмета застави, який на час його реалізації був внесений до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, то зареєстроване обтяження зберігає свою силу для нового власника. Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило: в рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет застави шляхом його продажу банком з укладанням від імені ОСОБА_1договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям автомобіля з обліку в органах державної автомобільної інспекції України (далі - ДАІ); вилучити у відповідача та передати в заклад банку транспортний засіб, комплект ключів та свідоцтво про його реєстрацію. 
 
Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 22 січня 2014 року у складі судді Шереметьєвої Л. А. позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 01 лютого 2008 року № НОМЕР_5, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, у розмірі 55 218,92 доларів США, що еквівалентно 441 199 грн 18 коп., звернено стягнення на предмет застави - автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado 2.7», 2003 року випуску, номер кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, який зареєстрований за ОСОБА_1 Визначено спосіб реалізації предмета застави шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права продажу третій особі-покупцю автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado 2.7», 2003 року випуску, номер кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, шляхом укладання від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу предмета застави в порядку, передбаченому статтею 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Зобов'язано ОСОБА_1 передати ПАТ КБ «ПриватБанк» транспортний засіб, комплект ключів від нього та свідоцтво про його реєстрацію. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що реалізація майна, яке є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, у зв'язку з чим вона зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи. Тому на таке майно може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
 
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 29 березня 2018 року апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі в суді першої інстанції, ОСОБА_3 задоволено. Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 22 січня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач не надав суду доказів того, що відомості про обтяження предмета застави - автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado 2.7», 2003 року випуску, номер кузова/шасі НОМЕР_3, були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна і що таке обтяження було зареєстроване на час укладення договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу. Боржник ОСОБА_2 безперешкодно продав автомобіль, який в органах ДАІ було знято з реєстрації та в подальшому зареєстровано на ім'я ОСОБА_1 із зміною його реєстраційного номера, що свідчить про відсутність обмежень у Державному реєстрі. Тому ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного автомобіля, який він придбав за відплатним договором купівлі-продажу, тобто набув право власності на нього без обтяжень. 
 
У червні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати постанову Апеляційного суду міста Києва від 29 березня 2018 року, а рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 22 січня 2014 року залишити в силі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що 21 лютого 2010  року позичальник ОСОБА_2 продав відповідачу спірний автомобіль без згоди заставодержателя. Оскільки на час відчуження транспортного засобу обтяження було зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, то це обтяження зберегло свою силу і для нового власника (покупця). У зв'язку з цим банк має право на задоволення своїх вимог на підставі статей 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Зазначені обставини апеляційним судом були залишені без належної оцінки, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення і просив відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на те, що на час укладення договору купівлі-продажу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про заставу спірного транспортного засобу, у зв'язку з чим він є добросовісним набувачем вказаного майна.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частин першої, другої, п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити(частина перша статті 264 ЦПК України).
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення апеляційного суду не відповідає.
 
Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
 
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
 
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
 
Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.
 
Судами встановлено, що 01 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитно-заставний договір № НОМЕР_5, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 29 242,61 доларів США зі сплатою 10,56 % річних на строк до 31 січня 2013 року.
 
Позичальник ОСОБА_2 не виконував належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором від 01 лютого 2008 року № НОМЕР_5, внаслідок чого в нього утворилася заборгованість, яка згідно з розрахунком ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 18 вересня 2013 року склала 55 218,92 доларів США, що еквівалентно 441 199 грн 18 коп., з яких: 20 771,66 доларів США - заборгованість за кредитом, 3 228,49 доларів - заборгованість за процентами, 622,41 доларів США - заборгованість за комісією, 27 937,09 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина), 2 627,98 доларів США - штраф (процентна складова).
 
Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
 
З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором позичальник передав у заставу банку належний йому на праві власності автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado 2.7», 2003 року випуску, номер кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1.
 
21 лютого 2010 року ОСОБА_2 продав спірний автомобіль ОСОБА_1 без дозволу заставодержателя.
 
Після здійснення перереєстрації транспортного засобу «Toyota Land Cruiser Prado», 2003 року випуску, номер кузова/шасі НОМЕР_3, на нового власника - ОСОБА_1, реєстраційний номер автомобіля був змінений на НОМЕР_4.
 
Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 17 липня 2013 року підтверджується, що 04 лютого 2008 року обтяження вказаного транспортного засобу за кредитно-заставним договором від 01 лютого 2008 року № НОМЕР_5 було зареєстровано в цьому реєстрі за № 6515216. Термін дії обтяження встановлено до 04 лютого 2013 року, а після внесення 18 січня 2013 року змін - до 18 січня 2018 року. Обтяжувачем зазначено ЗАТ КБ «ПриватБанк», боржником - ОСОБА_2
 
Згідно з частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
 
Відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про заставу» заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.
 
Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.
 
Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
 
У разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень (частина перша статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).
 
Системний аналіз частини першої статті 27 Закону України «Про заставу», частини третьої статті 9 та частини першої статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» дає підстави для висновку про те, що у разі відчуження боржником предмета обтяження без згоди заставодержателя, обтяження рухомого майна, що є предметом застави, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Покупець може бути добросовісним набувачем за умови, якщо на час укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна був відсутній відповідний запис. Реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, тобто на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
 
Встановивши, що відомості з Державного реєстру обтяжень рухомого майна чітко засвідчують, що відчуження автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», 2003 року випуску, номер кузова/шасі НОМЕР_3, здійснювалося під час дії обтяження, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
 
При цьому суд правильно виходив з того, що ОСОБА_1 не може вважатися добросовісним набувачем спірного транспортного засобу, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на задоволення своїх вимог відповідно до приписів статей 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
 
Ухвалюючи рішення у справі, яка переглядається, апеляційний суд наведені положення закону не врахував та не звернув увагу на те, що на час реалізації заставленого майна обтяження не було припинено, а сам факт продажу автомобіля з подальшою його перереєстрацією на нового власника не може свідчити про відсутність відомостей про обтяження предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. 
 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване по суті рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
 
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону. 
 
Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону, то рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 413 ЦПК України.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
За подання касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» сплатило 6 882 грн, які підлягають стягненню з відповідача на корить позивача.
 
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
 
Постанову Апеляційного суду міста Києва від 29 березня 2018 року скасувати, а рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 22 січня 2014 року залишити в силі.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 6 882 (шість тисяч вісімсот вісімдесят дві) грн судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання касаційної скарги.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | С. О. Карпенко
| В. О. Кузнєцов
| О. В. Ступак
| Г. І. Усик