Постанова  
Іменем  України
 
19 грудня 2018 року
м. Київ
 
справа № 212/3234/17-ц
 
провадження № 61-32961св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області                  у складі судді Чорного І. Я. від 10 серпня 2017 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П., від 09 листопада 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2017 року ОСОБА_4звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що з 25 вересня 2000 року він перебував з відповідачем у трудових відносинах. Внаслідок праці протягом тривалого часу, більше 15 років, в умовах, які характеризувались перевищенням граничного допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, ним отримано професійне захворювання, він втратив професійну працездатність у розмірі 40 %. Через професійне захворювання він постійно зазнає моральні та фізичні страждання, змінилися спосіб та якість його життя.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд стягнути з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь 640 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. 
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 серпня 2017 рокупозов ОСОБА_4 задоволено частково.
Стягнуто з  ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_4 24 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходу фізичних осіб.
У решті позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві він тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, тому наявні підстави для компенсації моральної шкоди. При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходив із засад розумності та справедливості.
 
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Кривбасзалізрудком» задоволено частково. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 серпня 2017 рокузмінено, зменшено розмір моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_4,                         з 24 000,00 грн до 20 000,00 грн.
У решті - рішення суду залишено без змін.
 
Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції та зменшуючи розмір стягнутої з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_4 моральної шкоди, взяв до уваги конкретні обставини у справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання, пов'язані з ним фізичні і моральні страждання позивача, інтенсивність і довго тривалість його фізичних та психічних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що наступили.
 
У листопаді 2017 року ПАТ «Кривбасзалізрудком» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що, визначивши розмір моральної шкоди, суд не в повній мірі виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Судами попередніх інстанцій при ухваленні судових рішень не було взято до уваги статтю 9 Закону України «Про охорону праці», яка покладає обов'язок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я у процесі трудової діяльності, на Фонд соціального страхування відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».
Також суди не врахували, що відповідно до Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я від 08 квітня 2014 року № 248, наявність шкідливих умов праці законодавчо допускається та вони характеризуються такими рівнями шкідливості виробничих факторів, які перевищують гігієнічні нормативи і здатні чинити несприятливий вплив на організм працюючого.
Відповідно до статті 29 КЗпП України позивачеві було роз'яснено під підпис його права та обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місці, на якому він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору,при цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження.
Крім того, обставини щодо завдання ОСОБА_5 моральної шкоди повинні доводитись відповідними висновками медичних установ, але позивач таких висновків не надав, а суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи рішення у справі, не надали належної оцінки відсутності такого доказу.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
 
31 травня 2018 року справа надійшла з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.
 
У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
  
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Судом установлено, що ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював з 25 вересня 2000 року в шкідливих умовах праці. Звільнений позивач за власним бажанням 17 березня 2016 року, у зв'язку з виходом на пенсію за віком.
Рішенням лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 06 жовтня 2016 року № 1305 у               ОСОБА_4 встановлені професійні захворювання з діагнозом: 1) хронічне обструктивне захворювання легень І - ІІ ст. / пиловий бронхіт І - ІІ ст., емфізема легень першої-другої ст./ група «В». Легенева недостатність другого ст.; 2) радикулопатія поперекова-крижова з помірними статико-динамічними порушеннями хребта та больовим синдромом, з нейродистрофією у вигляді остеоартрозу колінних суглобів / ПФ І ст.;                    3) вібраційна хвороба І - ІІ ст. від дії локальної вібрації з вегетативно-сенсорною полінейропатією, дв. плечолопатковим періартрозом. ПФ І - ІІ ст., остеоартрозом ліктьових суглобів / ПФ І ст. /, деф. артрозом дрібних суглобів кистей (а.с. 22).
Професійне захворювання було встановлене на підставі даних санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 06 квітня 2016 року, виданої                   в.о. головного державного санітарного лікаря м. Кривого Рогу, де вказано, що позивач за період роботи з 25 вересня 2000 року працював прохідником з повним робочим днем на підземних роботах, підземним гірником на шахтах «Більшовик» та «Октябрська» ВАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відноситься до              3 класу 2 ступеня шкідливості, за рівнем виробничого шуму - до 3 класу                3 ступеня шкідливості, за рівнем виробничої локальної вібрації при роботі з ручним буровим устаткуванням - до 3 класу 1 ступеня шкідливості, за важкістю праці - до 3 класу 2 ступеня шкідливості (а.с. 15-18).
 
Згідно з пунктом 17 акта розслідування хронічного професійного захворювання від 24 листопада 2016 року причинами виникнення професійного захворювання у позивача стало перевищення гранично допустимого рівня вібрації, запиленості переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, важкість праці, вимушена незручна похила робоча поза.
 
Відповідно до пункту 19 зазначеного акта, враховуючи роботу позивача впродовж 15 років 5 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійних захворювань, встановити неможливо.
 
Висновком медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК)                           від 07 лютого 2017 року позивачу первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності (з них 15 % - вібраційна хвороба, 15 % -- радикулопатія та 10 % - ХОЗЛ) без встановлення групи інвалідності                з 30 січня 2017 року, з переоглядом 01 січня 2018 року (а.с. 19).

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Тобто, роботодавець допустив перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що є порушенням статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці».
З огляду на вказане колегія суддів касаційного суду погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, у тому числі, з вини ПАТ «Кривбасзалізрудком», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.
Доводи заявника в касаційній скарзі про те, що моральна шкода позивачу повинна відшкодовуватись Фондом соціального страхування є безпідставними, оскільки на час виникнення у ОСОБА_4 права на відшкодування моральної шкоди положення статей 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», які передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, тому відповідно до статті 237-1 КЗпП України обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди судом обґрунтовано покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримав професійне захворювання. 
 
Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті                        6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки  з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня                   2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»залишити без задоволення.
Рішення  Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 серпня 2017 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 рокузалишити без змін.  
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               Д. Д. Луспеник
Б. І. Гулько 
Ю. В. Черняк