ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року 
м. Київ

Справа №  922/3047/17 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Суховий В.Г. - головуючий, Берднік І.С., Міщенко І.С.,
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Харківської міської ради на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.07.2018 (головуючий суддя Пелипенко Н.М., судді Барбашова С.В., Істоміна О.А.) у справі №922/3047/17
за позовом Харківської міської ради
до Фізичної особи - підприємця Наугольної Анастасії Михайлівни
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області
про стягнення 196 484,73 грн,

Історія справи
Короткий зміст вимог
1. У вересні 2017 року Харківська міська рада (далі - позивач) звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Наугольної Анастасії Михайлівни (далі - відповідач) про стягнення коштів, в якій (з урахуванням збільшених позовних вимог) просив стягнути безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати в сумі 196 484,73 грн за період з 01.09.2014 по 31.08.2017 на підставі ст.ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України. 
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ФОП Наугольна А.М. є власником нежитлової будівлі літ. "А-1", загальною площею 303,3 кв.м по вул. Олексіївській, 20, у м. Харкові на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.07.2007 №2-5338/07, проте, починаючи з 10.07.2007 та по теперішній час, використовує земельну ділянку за зазначеною адресою, загальною площею 0,0376 га, яка перебуває у власності територіальної громади м. Харкова, за відсутності оформлених належним чином і зареєстрованих речових прав на землю, орендну плату за зазначену земельну ділянку не сплачує.
Короткий зміст рішення, прийнятого судом першої інстанції
3. Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.11.2017 позов задоволено повністю, стягнуто з ФОП Наугольної А.М. на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати в сумі 196 484,73 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 947,27 грн.
4. Мотивуючи зазначене рішення, суд першої інстанції, посилаючись на положення статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України, вказав, що Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 15.08.2017 здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що відповідач використовує земельну ділянку загальною площею 0,0376 га по вул. Олексіївській, 20 у м. Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. А-1 (спортивного клубу), право власності на яку зареєстровано за відповідачем. Проте, за відповідачем не зареєстровано право власності чи користування на цю земельну ділянку. З огляду на встановлені обставини, місцевий господарський суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати. 
Короткий зміст оскаржуваної постанови, ухваленої судом апеляційної інстанції
5. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.07.2018 рішення Господарського суду Харківської області від 15.11.2017 скасовано, прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено. 

6. Мотивуючи рішення, суд апеляційної інстанції зазначив, що Харківська міська рада не надала документального обгрунтування щодо виникнення права власності на нерухоме майно у фізичної особи - підприємця Наугольної А.М. та обов'язку саме фізичної особи - підприємця Наугольної А.М. сплачувати грошові кошти за використання земельної ділянки в установленому законодавством порядку та розмірі, з огляду на те, що відповідно до Акту обстеження та визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: м. Харків, вул. Олексіївська, 20 від 15.08.2017 зазначена земельна ділянка використовується саме Наугольною А.М. З Акту не вбачається та матеріалами справи не доведено використання земельної ділянки фізичною особою - підприємцем Наугольною А.М. 
Як на підставу для відмови в позові, апеляційний суд послався на ті обставини, що право на вищевказану земельну ділянку громадянка Наугольна А.М. отримала у зв'язку з набуттям права власності на розташовану на зазначеній земельній ділянці нежитлову будівлю у відповідності до положень ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, що виключає можливість застосування приписів ст.ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України та стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за вказану земельну ділянку з фізичної особи-підприємця Наугольної Анастасії Михайлівни.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. 08.08.2018 Харківська міська рада подала до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.07.2018 у справі № 922/3047/17, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення Господарського суду Харківської області від 15.11.2017.
Аргументи учасників справи
Доводи позивача, який подав касаційну скаргу (узагальнено)
8. Судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме, положення ст. 1212 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України. 
9. Посилання суду апеляційної інстанції на те, що відповідач, користуючись земельною ділянкою, сплачувала плату за землю та є платником земельного податку, скаржник вважає безпідставним, оскільки у ФОП Наугольної А.М. відсутні будь - які підстави сплачувати плату за землю у формі земельного податку, так як вона не є ні постійним користувачем, ні власником земельної ділянки.   
10. Скаржник вважає помилковим висновок апеляційного суду про недоведеність використання земельної ділянки саме ФОП Наугольною А.М., як підприємцем, оскільки такі відомості підтверджуються інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та Актом обстеження земельної ділянки. На думку позивача, незважаючи на той факт, що право власності на нежитлову будівлю літ. "А-1" по вул. Олексіївській, 20, у м. Харкові зареєстровано за Наугольною А.М. як за фізичною особою, фактична експлуатація вказаної будівлі проводиться Наугольною А.М. як фізичною особою - підприємцем і саме для підприємницької діяльності.      
Позиція відповідача та третьої особи
11. Відповідач та третя особа відзивів на касаційну скаргу не надіслали, що у відповідності до приписів ст. 295 ГПК України не перешкоджає касаційному перегляду судових рішень.  
Фактичні обставини  справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
12. Господарським судом першої інстанції встановлено, що згідно із відомостями, що містяться в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, 10.07.2007 до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесений запис №10570033, згідно з яким власником нежитлової будівлі літ. "А-1" загальною площею 303,3 м.кв по вул. Олексіївській, 20 у м. Харкові є ФО-П Наугольна А.М. на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.06.2007 №2-5338/07.
13. Відповідно до листа управління Держгеокадастру у м. Харкові 19-20.08-3-2945/20-16 від 01.07.2016, листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 22.06.2016 за вих. № 4609/0/225-16 будь - які рішення щодо земельної ділянки по вул. Олексіївській, 20 у м. Харкові (згідно доданої схеми) не приймалися, договори оренди землі не укладалися. 
14. Вищевказана земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади міста Харкова.
15. Також судом першої інстанції встановлено, що Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 15.08.2017 здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що ФО-П Наугольна А.М. використовує земельну ділянку площею 0,0376 га по вул. Олексіївській, 20 у м. Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-1" (спортивний клуб), право власності на яку зареєстровано за Наугольною А.М., про що складено Акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: м. Харків, вул. Олексіївська, 20.
16. Відповідач, згідно з повідомленням 3-ї особи, сплатив за користування вищевказаною земельною ділянкою земельний податок за 2014 рік в сумі 4 813,16 грн, за 2015 рік - 6 011,64 грн та за 2016 рік - 8 614,68 грн.
17. В свою чергу, апеляційний господарський суд встановив, що право власності на нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 303,3 кв.м за адресою: Харківська  область, м. Харків, вул. Олексіївська, 20 набула не ФОП Наугольна А.М., а громадянка Наугольна А.М.
18. Крім того, апеляційний суд встановив, що Актом обстеження та визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: м. Харків, вул. Олексіївська, 20, від 15.08.2017 підтверджується набуття та використання зазначеної земельної ділянки саме громадянкою Наугольною А.М.
ПОЗИЦІЯ  ВЕРХОВНОГО  СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
19. Частиною другою статті 2 Земельного кодексу (далі - ЗК) України визначено, що суб'єктами земельних відносин є: громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. А відповідно до статті 80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.
20. Згідно з частиною першою статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
21. Відповідно до статті 42 Господарського кодексу (далі - ГК) України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

22. Відтак, підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
23. Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 320 ЦК України).
24. Тобто, фізична особа, яка є власником, зокрема, нежитлової будівлі, має право використовувати її для здійснення підприємницької діяльності.
25. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга статті 50 ЦК України).
26. Відповідно до частини третьої статті 128 Господарського кодексу України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.
27. Згідно з частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.
28. У відповідності до частини першої статті 58 ГК України суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.
29. Набуття статусу підприємця не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи. Натомість, згідно з частиною восьмою статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
30. Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

31. Таким чином, цивільні права й обов'язки фізичної особи набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.
32. Наявність у фізичної особи статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту її державної реєстрації як фізичної особи-підприємця вона виступає в такій якості у всіх правовідносинах, зокрема і щодо набуття у власність нерухомого майна. 
33. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 від 13.03.2018 у справі №306/2004/15-ц. 
34. Наведеним вище спростовуються доводи касаційної скарги, викладені в п. 10 даної постанови, які зводяться до безумовності використання земельної ділянки саме фізичною особою - підприємцем за наявності державної реєстрації, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
35. Під час розгляду даної справи апеляційний господарський суд встановив, що право власності на нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 303,3 кв.м за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Олексіївська, 20 набула не ФОП Наугольна А.М., а громадянка Наугольна А.М., та факт набуття і використання земельної ділянки площею 0,0376 га по вул. Олексіївській, 20 у м. Харкові саме громадянкою Наугольною А.М. підтверджується Актом обстеження та визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки від 15.08.2017. 
36. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що конституційний принцип доступності правосуддя реалізується через приписи статті 1 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час звернення з позовом), згідно з якими підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності. 

Отже, до господарського суду вправі звернутися особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, при цьому має бути визначено які права позивача порушені відповідачем та якими законодавчими актами передбачено право позивача на звернення із заявленим позовом.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.
Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами можуть бути підприємства та організації, зазначені в статті 1 Кодексу. 
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. 
37. За змістом статей 33, 34, 43 ГПК України (в редакції до 15.12.2017, яка була чинною на час прийняття рішення судом першої інстанції) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.   
38. З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини набуття та  використання спірної земельної ділянки не відповідачем у справі фізичною особою - підприємцем, а громадянкою Наугольною А.М., колегія суддів вважає вірним висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності. 
39. Водночас, встановивши, що позовні вимоги у даній справі позивачем документально не обгрунтовані, апеляційний господарський суд передчасно вдався до аналізу правильності застосування норм матеріального права до спірних правовідносин, вказавши про неможливість застосування положень ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України та статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України. Проте, зазначене не вплинуло на правильність висновку суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, з огляду на що постанову апеляційного господарського суду слід залишити без змін з врахуванням мотивувальної частини даної постанови.  
40. Враховуючи наведене, доводи касаційної скарги позивача, викладені в п. 8 даної постанови, є обгрунтованими, однак, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки підставами для відмови в позові у даному випадку є недоведеність позовних вимог з точки зору процесуального права, без їх аналізу в частині правильності застосування норм матеріального права. 
41. Посилання скаржника на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм Податкового кодексу України також колегією суддів відхиляються з огляду на те, що апеляційним судом лише констатовано сплату Наугольною А.М. земельного податку, без здійснення аналізу правомірності такої сплати.  
42. В силу приписів ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
43. При розгляді даної справи суд апеляційної інстанції хоча й передчасно вдався до аналізу правильності застосування норм матеріального права до спірних правовідносин, однак, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
44. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга має бути залишена без задоволення, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції - без змін, з врахуванням викладеного в мотивувальній частині даної постанови. 
Щодо розподілу судових витрат
45. З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення. 
2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.07.2018 у справі №922/3047/17 залишити без змін, з урахуванням мотивувальної частини даної постанови.  
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Суховий В.Г.

Судді                                                                                          Берднік І.С.

                                                                                          Міщенко І.С.