Постанова
Іменем України
 
17 грудня 2018 року
м. Київ
 
справа № 398/2723/16-ц
 
провадження № 61-17685св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - Олександрійська міська рада Кіровоградської області,
відповідач - ОСОБА_4,
третя особа - Управління Держгеокадастру в Олександрійському районі Кіровоградської області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Олександрійської міської ради Кіровоградської області на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2017 року у складі судді Нероди Л. М. та постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 31 січня 2018 року у складі колегії суддів: Авраменко Т. М., Суровицької Л. В., Черненко В. В., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2016 року Олександрійська міська рада Кіровоградської області звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Управління Держгеокадастру у Олександрійському районі Кіровоградської області, про зобов'язання вчинити певні дії.
 
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 10 травня 2006 року, належить земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 
979,40 га, в АДРЕСА_1, яка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). 
 
За даними Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20 липня 2016 року, ОСОБА_4 є засновником приватного підприємства «Гео-Кадастровий Центр» (далі - ПрАТ «Гео-Кадастровий Центр»), яке здійснює діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах, також здійснює діяльність, як агенція нерухомості. 
 
Офіс підприємства знаходиться по АДРЕСА_1. Таким чином ОСОБА_4 здійснює господарську діяльність на земельній ділянці, яка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), про що 01 червня 2016 року складено акт контрольного обстеження додержання правил торгівельного та побутового обслуговування, в якому зафіксовано факт нецільового використання відповідачем земельної ділянки, оскільки фактично земельна ділянка використовується для здійснення господарської діяльності в комерційних цілях для отримання прибутку. 
 
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 червня 2016 року за № 60342207, відповідач є власником будинку АДРЕСА_1 У зв'язку з тим, відповідач використовує належну йому земельну ділянку та житловий будинок для здійснення господарської діяльності, однак не змінює цільове призначення земельної ділянки, він уникає та не сплачує земельний податок за використання земельної ділянки в комерційних цілях, яка фактично використовується для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування, тобто розміщення офісу ПрАТ «Гео-Кадастровий Центр»). Відповідач ініціативи щодо зміни цільового призначення земельної ділянки не проявляє, що призводить до порушення земельного законодавства та не дає можливості міській раді отримувати до місцевого бюджету земельний податок в розмірі 3 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становить 10 874,85 грн на 2016 рік.
 
Олександрійська міська рада Кіровоградської області просила суд зобов'язати ОСОБА_4, в місячний термін з дня набрання законної сили рішення суду, змінити цільове призначення (використання) земельної ділянки по АДРЕСА_1 з обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на будівництво та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування, стягнути судові витрати.
 
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимога позивача щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, наданої у власність відповідачу, суперечить вимогам закону та порушує права та законні інтереси власника будинку, який має статус житлового.
 
Постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 31 січня 2018 року апеляційну скаргу Олександрійської міської ради Кіровоградської області залишено без задоволення.
 
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2017 року залишено без змін.
 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу Олександрійської міської ради Кіровоградської області, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.
 
05 березня 2018 року Олександрійська міська рада Кіровоградської області через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 31 січня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.
 
Аргументи касаційної скарги є аналогічними аргументам наведеним в позовній заяві.
 
08 травня 2018 року представником ОСОБА_4 - ОСОБА_5 через засоби поштового зв'язку подано до Верховного Суду відзив, в якому просить у задоволенні касаційної скарги Олександрійської міської ради Кіровоградської області відмовити, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 31 січня 2018 року залишити без змін.
 
Відзив мотивовано тим, що у позивача відсутні законні підстави звертатися з такими позовними вимогами. Порушення порядку та зміни цільового призначення земель є підставою для притягнення до відповідальності відповідно до закону. Позивачем не надано доказів на підтвердження притягнення відповідача до адміністративної відповідальності у порядку передбаченому статтею 53 КУпАП.
 
Дії позивача щодо звернення до суду з даною позовною заявою є адміністративним тиском на відповідача та посяганням на приватну власність.
 
У травні 2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.
 
Згідно паспорту відповідача, інформації Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради Кіровоградської області зареєстрованим місцем проживання відповідача є АДРЕСА_1.
 
Відповідно до довідки голови квартального комітету, засвідченої Управлінням міської ради, ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_1 та зазначено склад сім'ї.
 
На підставі Державного акта, виданого 10 травня 2006 року Олександрійською міською радою Кіровоградської області, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 979,4 кв.м, розташованої в АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
 
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина перша статті 383 ЦК України). 
 
Статтею 20 ЗК України визначено правила встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок.
 
Частинами третьою та п'ятою статті 20 ЗК України визначено, що зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок. Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.
 
Пункт г) статті 21 ЗК України встановлює, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.
 
Аналіз норм чинного законодавства дає підстави дійти висновку про те, що зміна цільового призначення земельної ділянки приватної власності здійснюється за ініціативою власника земельної ділянки на підставі проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, який розробляється ліцензованою землевпорядною організацією.
 
У разі використання земель не за цільовим призначенням, невиконання природоохоронного режиму використання земель, розміщення, проектування, будівництво, введення в дію об'єктів, які негативно впливають на стан земель, неправильна експлуатація, знищення або пошкодження протиерозійних гідротехнічних споруд, захисних лісонасаджень тягне за собою адміністративну відповідальність передбачену статтею 53 КУпАП.
 
Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів встановили, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, того, що ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за використання земель не за цільовим призначенням, що може вказати на беззаперечність доведеності використання відповідачем землі не за цільовим призначенням. Тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки вимога позивача щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, наданої у власність відповідачу, не грунтується на законні.
 
Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, якими у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Олександрійської міської ради Кіровоградської області залишити без задоволення.
 
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 31 січня 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська