Постанова
Іменем України
 
11 лютого 2019 року
м. Київ
 
справа № 158/715/17
 
провадження № 61-34536св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - Держава Україна в особі Державної казначейської служби України
треті особи: прокуратура Волинської області, Головне управління Національної поліції у Волинській області, Ківерцівський відділ поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, Маневицька місцева прокуратура Волинської області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 липня 2017 року у складі судді Корецької В. В. та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 18 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Русинчука М. М., Стрільчука В. А., 
Осіпука В. В., 
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ:
 
Короткий зміст позовних вимог:
 
У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи: прокуратура Волинської області, Головне управління Національної поліції у Волинській області, Ківерцівський відділ поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, Маневицька місцева прокуратура Волинської області,про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.
 
Позовна заява мотивована тим, що в провадженні СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області перебувало кримінальне провадження 
№ 12016030100000083 від 27 січня 2016 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статі 185 КК України та кримінальне провадження № 12016030100000033 від 11 січня 2016 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 191 КК України. Відомості про дані кримінальні провадження були внесені до ЄРДР за заявами ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення.
 
Вищевказані кримінальні провадженні постановами старшого слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області від 18 серпня 2016 року та 
від 22 серпня 2016 року закрито.
 
Вважаючи, що постанови про закриття кримінального провадження є незаконним, не будучи фахівцем в галузі права, ОСОБА_4 звернувся до адвоката для отримання правничої допомоги для оскарження вищевказаних постанов.
 
Посилаючись на те, що постанови про закриття кримінального провадження скасовані ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 19 вересня 2016 року та ухвалою апеляційного суду Волинської області від 10 жовтня 2016 року, витрати ОСОБА_4 на оплату правничої допомоги становили 1 000,00 грн.
 
ОСОБА_4 просив суд в порядку статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання в безспірному порядку коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 1 000Ю,00 грн в рахунок відшкодування суми сплаченої у зв'язку з наданням правничої допомоги.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
 
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 травня 
2017 року до участі у справі в якості третіх осіб залучено Ківерцівський відділ поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області та Маневицьку місцеву прокуратуру Волинської області.
 
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 18 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
 
Рішення суду мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог.
 
Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 18 вересня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилено.
 
Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 липня 
2017 року залишено без змін.
 
Відхиляючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:
 
09 жовтня 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 через засоби поштового зв?язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Ківерцівського районного суду Волинської області 
від 25 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області 
від 18 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.
 
Аргументи касаційної скарги зводяться до неправильного застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
 
Доводи інших учасників справи:
 
20 листопада 2017 року прокуратура Волинської області через засоби поштового зв?язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 18 вересня 2017 року залишити без змін.
 
Рух касаційної скарги:
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Ківерцівського районного суду Волинської області.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» 
ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У червні 2018 року касаційну скаргу разом із матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ: 
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Короткий зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи:
 
В провадженні СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області перебувало кримінальне провадження № 12016030100000083 від 27 січня 2016 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статі 185 КК України та кримінальне провадження 
№ 12016030100000033 від 11 січня 2016 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 
191 КК України. Відомості про дані кримінальні провадження були внесені до ЄРДР за заявами ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення.
 
Зазначені кримінальні провадженні постановами старшого слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області Кавки Р. М. від 18 серпня 
2016 року та від 22 серпня 2016 року закрито.
 
Ухвалою Ківерцівського районного суду від 19 вересня 2016 року постанову слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області Кавки Р. М. 
від 18 серпня 2016 року про закриття кримінального провадження 
№ 12016030100000083 від 27 січня 2016 року скасовано.
 
Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 10 жовтня 2016 року ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду від 19 вересня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову 
від 22 серпня 2016 року про закриття кримінального провадження 
№ 12016030100000033 від 11 січня 2016 року, скасовано. Постанову слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області Кавки Р. М. від 22 серпня 2016 року про закриття кримінального провадження № 12016030100000033 
від 11 січня 2016 року скасовано, а матеріали кримінального провадження повернуто в Ківерцівський ВП ГУНП у Волинській області для організації та проведення досудового розслідування.
 
ОСОБА_4 згідно договору про надання правової допомоги № 14/16 
від 13 вересня 2016 року та квитанції № 1 від 19 жовтня 2016 року, за надану йому правову допомогу було сплачено кошти в сумі 1 000,00 грн, а саме для підготовки та подання до суду скарг на постанову старшого слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області Кавки Р. М. від 22 серпня 
2016 року про закриття кримінального провадження № 12016030100000033 
від 11 січня 2016 року та на постанову старшого слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області Кавки Р. М. від 18 серпня 2016 року про закриття кримінального провадження № 12016030100000083 від 27 січня 2016 року.
 
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_4 свої вимоги обґрунтовував тим, що органом, який проводить досудове розслідування в особі слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області Кавки Р. М., були вчинені незаконні дії у формі прийняття рішень про закриття кримінальних проваджень, які порушували його права, як громадянина, і для захисту яких він змушений був звертатися до суду з відповідними скаргами. Крім того, ним було сплачено адвокату кошти у розмірі 1 000,00 грн за надання правничої допомоги, які йому у зв'язку з незаконними діями органу досудового розслідування повинні бути відшкодовані за рахунок держави.
 
Норми права, які регулюють спірні правовідносини:
 
У відповідності до статті 60 КПК України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим. Заявник має право: отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи; отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.
 
Пунктом 1 частини першої статті 118 КПК України передбачено, що процесуальні витрати складаються, в тому числі із витрат на правову допомогу.
 
Згідно з частинами першою та другою статті 120 КПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Витрати, пов'язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
 
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоди саме на державу.
 
У відповідності до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
 
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України.
 
Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги:
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що понесені позивачем витрати за надання правничої допомоги не є в розумінні статті 1176 ЦК України шкодою, яка в даному випадку підлягає відшкодуванню.
 
Щодо доводів касаційної скарги:
 
Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, якими у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права, що згідно правил ЦПК України не є підставою для скасування правильного і законного судового рішення.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.
 
Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 липня 
2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 18 вересня 
2017 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська