ПОСТАНОВА
Іменем України

24 січня 2019 року 
Київ
справа №569/7981/17
адміністративне провадження №К/9901/21719/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді - Білоуса О.В., 
суддів - Желтобрюх  І.Л., Стрелець  Т.Г., 

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року (головуючий суддя - Шидловський  В.Б., судді - Мацький  Є.М., Шевчук  С.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №  4 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Бєлогрудова Олексія Олександровича про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти №  4 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції (далі - УПП у місті Житомирі ДПП) лейтенанта поліції Бєлогрудова  О.О. (далі - інспектор Бєлогрудов  О.О.) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, в якому просив:

- визнати протиправними дії інспектора Бєлогрудова  О.О. щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності;
- визнати протиправною та скасувати постанову від 12 квітня 2017 року серії БР №  452016 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн. за частиною шостою статті 121 КУпАП;
- закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12 квітня 2017 року на автодорозі Київ-Чоп, 243 км., керуючи автомобілем «MERCEDES SPRINTER», номерний знак «НОМЕР_1», був зупинений інспектором Бєлогрудовим  О.О., яким винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення підпункту 2.9. (в) Правил дорожнього руху України. У вказаній постанові зазначено, що позивач керував транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком, що не давало чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів. Позивач вважає вказану постанову безпідставною та винесеною з порушенням порядку притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки Правил дорожнього руху не порушував. Крім того, оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності всупереч вимогам статей 258, 276 КУпАП винесена на місці вчинення правопорушення.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2017 року адміністративний позов задоволено:

- визнано протиправною та скасовано постанову від 12 квітня 2017 року серії БР №  452016 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн. за частиною шостою статті 121 КУпАП;
- закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв'язку із відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року скасовано постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2017 року та прийнято нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим у справі судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржник зазначив, що суд апеляційної інстанції, в порушення вимог статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) взяв до уваги подані відповідачем до суду апеляційної інстанції докази, які не надавалися та не досліджувалися у суді першої інстанції. При цьому, судом апеляційної інстанції не обґрунтовано поважність неподання відповідачем таких доказів до суду першої інстанції. Крім того, позивач зазначив, що в матеріалах справи відсутні диск та відеофайли, на які суд апеляційної інстанції посилається як на доказ   вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

УПП у місті Житомирі ДПП скористалося своїм правом та надіслало до суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваного судового рішення зазначило, що рішення суду, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просило відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Вказану справу згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 лютого 2018 року передано для розгляду касаційної скарги колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Білоуса О.В. (суддя-доповідач), Желтобрюх  І.Л., Стрелець  Т.Г. 

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 12 квітня 2017 року відповідачем, стосовно позивача, винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БР №  452016, якою його визнано винним за частиною шостою статті 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн.

У постанові зазначено, що 12 квітня 2017 року о 20 год. 50 хв. на автодорозі Київ-Чоп, 243 км., водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем «MERCEDES SPRINTER», номерний знак «НОМЕР_1», керував транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком, що не давало чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, чим порушив підпункт 2.9 (в) Правил Дорожнього Руху України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною шостою статті 121 КУпАП, а тому притягнення його до відповідальності є необґрунтованим та протиправним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною шостою статті 121 КУпАП є доведеним та підтверджується оглянутим у судовому засіданні відеозаписом. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно винесено оскаржувану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду погоджується із зазначеними висновками суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015  року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до підпункту 2.9.(в) ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов'язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Частиною шостою статті 121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з статтею 31 Закону №  580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №  580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи наданий відповідачем відеозапис встановив, що ним підтверджено факт вчинення позивачем правопорушення, а саме керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач був присутній на місці складання постанови, був повідомлений про її складання, під час спілкування з інспектором ним висловлювались свої заперечення та доводи по суті вчиненого правопорушення. ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваної постанови, про що свідчить його підпис, при цьому жодних письмових зауважень, заперечень, пояснень чи клопотань до постанови позивач під час її прийняття не надав.

З урахуванням зазначених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови від 12 квітня 2017 року серії БР №  452016.

Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин Верховний Суд погоджується висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

За приписами статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 

Таким чином, суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості перевіряти правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, інакше, аніж на підставі встановлених ними фактичних обставин справи. При цьому будь-яких обставин, які б свідчили про допущення судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, що дозволяли б суду вийти за межі доводів касаційної скарги та слугували обов'язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, Верховним Судом не встановлено. 

Колегія суддів критично ставиться до доводів скаржника щодо відсутності у матеріалах справи диску з відеозаписом, наданого відповідачем на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки такі доводи повністю спростовуються матеріалами справи.

Також, за приписами частини першої-другої статті 351 КАС України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

З урахуванням встановлених судом апеляційної інстанції обставин цієї справи, порушення судом норм процесуального права - статті 195 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови), на які звертає увагу позивач у своїй касаційній скарзі не призвели до неправильного вирішення справи та ухвалення незаконного судового рішення, а тому колегія суддів вважає, що необхідності скасування рішення суду апеляційної інстанції з цих підстав немає.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування викладені у касаційній скарзі не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення касаційної скарги відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України, суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 

Керуючись статтями 341, 343, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді                                                                                           І.Л.Желтобрюх

                                                                                          Т.Г.Стрелець