ПОСТАНОВА
Іменем України

18 грудня 2018 року 
Київ
справа №592/9108/16-а
провадження №К/9901/20422/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Стрелець Т.Г.,
суддів: Білоуса О.В.,  Желтобрюх І.Л., 

розглянувши в письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 592/9108/16-а
за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 БПП в м. Суми Федіна Романа Миколайовича про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, провадження по якій відкрито 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду (постановлену у складі судді - Рєзнікова С.С.) від 12 січня 2017 року,    
у с т а н о в и в :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти № 1 БПП в м. Суми Федіна Романа Миколайовича, в якому просив:
- скасувати постанову ПС2 № 498194 по справі про адміністративне правопорушення від 25.09.2016, а справу закрити.
2. Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 жовтня 2016 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспектора роти № 1 БПП в м. Суми Федіни Романа Миколайовича про визнання незаконною та скасування постанови відмовлено. 
3. Не погоджуючись з вказаною постановою суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.
4. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строку для усунення недоліків 30 днів з моменту отримання копії ухвали.
Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що подана апеляційна скарга не відповідає вимогам ч. 6 ст.187 КАС України, а саме: до апеляційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 606,32 гр.
5. Згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 отримав копію вказаної ухвали суду 05 грудня 2016 року (а.с. 36).
6. 27 грудня 2016 року на адресу Харківського апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 жовтня 2016 року по справі №592/9108/16-а.
7. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 жовтня 2016 року повернуто позивачу. 
Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що апелянтом не виконано вимоги ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року про залишення апеляційної скарги без руху, а тому наявні підстави для повернення апеляційної скарги скаржнику. 
8. 17 лютого 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1.     
9. У касаційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року, оскільки суд апеляційної інстанції безпідставно повернув апеляційну скаргу скаржнику.
10. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року.      
11. 12 лютого 2018 року вказана касаційна скарга ОСОБА_1 надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах.    
12. Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.
IІ. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА 
Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ 
13. Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного судового рішення)
13.1.          Частина 2 статті 87. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
13.2.          Частина 6 статті 187. До апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору, а також копії доданих до неї письмових матеріалів відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі. 
13.3.          Частина 3 статті 189. До апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу.
13.4.          Частина 1 статті 108. Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надсилається особі, що звернулася із позовною заявою.
13.5.          Частина 3 статті 108. Позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.
14. Кодекс України про адміністративні правопорушення (в редакції, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного судового рішення; далі - КУпАП)
14.1.          Стаття 287. Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. 
14.2.          Стаття 288. Особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.
15. Закон України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (в редакції, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного судового рішення)
15.1.          Стаття 1. Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
15.2.          Стаття 2. Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
15.3.          Стаття 5. Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: 1) позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі; 2) позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи; 3) позивачі - у справах про стягнення аліментів; 4) позивачі - у справах щодо спорів, пов'язаних з виплатою компенсації, поверненням майна, або у справах щодо спорів, пов'язаних з відшкодуванням його вартості громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні"; 5) особи, які страждають на психічні розлади, та їх представники - у справах щодо спорів, пов'язаних з розглядом питань стосовно захисту прав і законних інтересів особи під час надання психіатричної допомоги; 6) позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення; 7) громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб; 8) інваліди Великої Вітчизняної війни та сім'ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи; 9) інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів; 10) позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи; 11) виборці - у справах про уточнення списку виборців; 12) військовослужбовці, військовозобов'язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов'язаних з виконанням військового обов'язку, а також під час виконання службових обов'язків; 13) учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав; 14) позивачі - у справах у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту"; 15) фізичні особи (крім суб'єктів підприємницької діяльності) - кредитори, які звертаються з грошовими вимогами до боржника щодо виплати заборгованості із заробітної плати, зобов'язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, виплати авторської винагороди та аліментів, - після оголошення про порушення справи про банкрутство, а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом; 15-1) органи місцевого самоврядування - за подання заяви про визнання спадщини відумерлою; 16) позивачі - за подання позовів щодо спорів, пов'язаних з наданням статусу учасника бойових дій відповідно до пунктів 19, 20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 17) засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк та до покарань, не пов'язаних з позбавленням волі, а також особи, взяті під варту, - у справах, пов'язаних із питаннями, які вирішуються судом під час виконання вироку відповідно до статті 537 Кримінального процесуального кодексу України, у разі відсутності на їхніх особових рахунках коштів, достатніх для сплати судового збору; 18) Пенсійний фонд України та його органи, органи Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального страхування України; 19) органи виконавчої влади Автономної Республіки Крим, структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчі органи міських рад, на які покладено завдання щодо вирішення питань соціального захисту населення; 20) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, структурні підрозділи виконавчих органів міських рад міст обласного значення та об'єднаних територіальних громад, на які покладені функції із здійснення контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.
IІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
16. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.   
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 28 листопада 2013 року №12-рп/2013 зазначив, що «гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, від 14 травня 1981 року №R(81)7: «У тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).
Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України».
Статтями 3, 5 Закону України «Про судовий збір» встановлені перелік об'єктів, за які не справляється судовий збір, та коло осіб, звільнених від його сплати.
Нормами даного Закону не передбачено пільги щодо сплати судового збору у справах, предметом яких є оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Разом з тим, аналіз положень статті 287 КУпАП у взаємодії із частиною четвертою статті 288 цього Кодексу дає підстави для висновку, що у разі прийняття уповноваженим органом державної влади чи його посадовою особою постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення (проступку), передбаченого КУпАП, суб'єкти, яким цим Кодексом надано право оскарження, можуть її оскаржити і звільняються від сплати державного мита, що справляється за подання позовної заяви, скарги у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) чи до суду.
В контексті наведеного, з метою виконання рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, від 14 травня 1981 року №R(81)7, колегія суддів зазначає, що хоча норми Закону України «Про судовий збір» прямо не встановлюють пільг щодо сплати судового збору у справах про адміністративні правопорушення, вони і не скасовують та не відміняють дію норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, які звільняють від його сплати, а тому вони є чинними та підлягають застосуванню під час вирішення судами питання про відкриття провадження у справі.
Положення статей 287, 288 КУпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.
У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку.
Колегія суддів зазначає, що необхідними умовами для обчислення та сплати судового збору за подання апеляційної/касаційної скарги у цій категорії справ є встановлення і віднесення предмета оскарження до об'єктів справляння судового збору та ставка цього платежу, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Відповідно, беручи до уваги, що розгляд позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення провадиться з урахуванням положень статей 287, 288 КУпАП, які передбачають звільнення від сплати платежу за судовий перегляд цих рішень, а норми Закону України «Про судовий збір» не містять положень щодо підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подання позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, колегія суддів приходить до висновку, що за подання позивачем - фізичною особою апеляційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір сплаті не підлягає.
Зазначена правова позиція відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року по справі 306/17/16-а.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про невідповідність апеляційної скарги ОСОБА_1 вимогам частини 6 статті 187 КАС України (у редакції, чинній на час подання позивачем апеляційної скарги), що потягнуло за собою залишення апеляційної скарги без руху та подальше її безпідставне повернення.
17. Частиною першою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом касаційної інстанції) передбачено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (ч.4 ст.353 КАС України).
18. Оскільки оскаржене рішення суду апеляційної інстанції не ґрунтується на вимогах процесуального закону, який встановлює порядок прийняття апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, воно підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
19. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.    
2. Ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року у справі № 592/9108/16-а - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                Т. Г. Стрелець          
Судді                                                                                           О. В. Білоус
                                                                                          І. Л. Желтобрюх