ПОСТАНОВА
Іменем України
22 листопада 2018 року 
Київ
справа №800/607/16
адміністративне провадження №А/9901/133/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Головуючого судді: Васильєвої І.А.,  
Суддів: Бившевої Л.І., Пасічник С.С., Юрченко В.П., Хохуляка В.В.,
Секретаря судового засідання: Горбатюка В.С.,
учасників справи:
представника позивача -  ОСОБА_2,
представника відповідача - Лаптієва А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Верховної Ради України про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 24 квітня 2017 року у справі № 800/607/16 за позовом ОСОБА_4 до Верховної Ради України про визнання незаконною та скасування постанови Верховної Ради України від 05 липня 2016 року № 1432-VIII «Про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Конституційного Суду України», - 

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2016 року ОСОБА_4 (далі - позивач, ОСОБА_4.) звернувся до Вищого адміністративного суду України з позовом до Верховної Ради України (далі - відповідач, ВРУ) з вимогами про визнання незаконною та скасування постанови Верховної Ради України від 05 липня 2016 року № 1432-VIII «Про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Конституційного Суду України» (том 1 арк. справи 4-8).

В обґрунтування позову зазначив, що 23.02.2014 року ОСОБА_4 (до досягнення ним 65-річного віку) подав до Верховної Ради України заяву про відставку з посади судді Конституційного суду України, яка зареєстрована відповідачем 24 лютого 2014 року за № 31416, проте останнім не розглянута. Крім того, постановою Вищого адміністративного суду України від 11 червня 2014 року, за результатами розгляду справи № 800/134/14 окрім іншого, було зобов'язано Верховну Раду України розглянути заяву ОСОБА_4 від 23 лютого 2014 року про відставку з посади судді Конституційного Суду України. Вказане рішення Вищого адміністративного суду України в цій частині, за результатами перегляду, визнано обґрунтованим постановою Верховного суду України від 02 грудня 2014 року. Проте, не зважаючи на викладене, відповідачем 05 липня 2016 року прийнята постанова «Про звільнення судді Конституційного Суду України ОСОБА_4.» не у відставку, а у зв'язку з досягненням ним 65 років, що є порушенням встановленого статтею 126 Конституції України права на звільнення з посади у відставку. 

До того ж позивач зазначає, що внаслідок протиправної бездіяльності Верховної Ради України, яка полягає у не розгляді протягом двох років заяви позивача про відставку, було порушено його конституційне право на відставку при наявності 36-річного стажу на посаді судді, і на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. 

З огляду на викладене  постанова Верховної Ради України від 05 липня 2016 року № 1432-VIII є незаконною та підлягає скасуванню.

Також позивач послався на те, що після внесення змін до Конституції України в частині правосуддя, Конституційний Суд України на підставі ч. 3 ст.149-1 Конституції України є правонаступником Верховної Ради України в частині звільнення суддів, але в той же час, наявність оскаржуваної постанови Верховної Ради України від 05 липня 2016 року про його звільнення не з тих підстав, може стати завадою при розгляді питання про зміну підстави звільнення позивача з посади судді Конституційного Суду України. Додаткового зазначив, що вимоги, пред'явлені до Конституційного Суду України є предметом розгляду у справі, яка знаходиться в Окружному адміністративному суді м. Києва.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 24 квітня 2017 року адміністративний позов задоволений. Визнано незаконною та скасовано постанову Верховної Ради України від 05 липня 2016 року № 1432-VIII «Про звільнення судді Конституційного Суду України ОСОБА_4.» (арк. справи 94, 95-98).

Не погодившись з вищенаведеною постановою Вищого адміністративного суду України, відповідач звернувся до Верховного Суду України з заявою про її перегляд в порядку передбаченому пунктом 4 частини 1 статті 237 КАС України (в ред. до 15.12.2017 року) з посиланням на те, що:
1.          судом не враховано, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом;
2.          заявлені позивачем вимоги стосуються виключно правомірності прийняття постанови про звільнення від 05 липня 2016 року, яка в свою чергу прийнята відповідачем з дотриманням положень Регламенту ВРУ;
3.          Вищим адміністративним судом України всупереч статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України (в ред. до 15.12.2017 року) не залучено до участі у справі, в якості третьої особи Конституційний Суд України, тоді як в тексті постанови зазначено, що після внесення змін до Конституції України питання звільнення судді Конституційного Суду України віднесено до компетенції цього самого суду. Тобто Вищий адміністративний суд України не врахував, що рішення суду може вплинути на права і обов'язки Конституційного Суду України;
4.          посилання суду першої інстанції на невиконання Верховною Радою України рішення суду у справі № 800/134/14, яке набрало законної сили, заявник вважає безпідставним, оскільки виконання рішення суду у справі не є окремим провадженням, позивач не звертав в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України та Закону України «Про виконавче провадження» постанову Вищого адміністративного суду України від 11.06.2014 року до примусового виконання, а Вищий адміністративний суд України в порядку статті 267 КАС України не здійснив судового контролю за виконанням судового рішення.

На підставі викладеного, відповідач просив суд задовольнити заяву про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України, скасувати вищенаведену постанову, та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити (арк. справи 113-117).

Представник позивача надав Верховному Суду додаткові письмові пояснення, які обґрунтовані тим що Верховна Рада України безпідставно, та без мотивації не розглянула заяву позивача про відставку, а звільняючи позивача у спосіб, що порушує право судді на відставку, яке закріплене статтею 126 Конституції України, відповідач не враховує гарантії незалежності та недоторканості суддів, як носіїв судової влади (арк. справи 162-165).

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи заяви про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України, просив заяву задовольнити, постанову Вищого адміністративного суду України скасувати, та прийняти нове судове рішення яким відмовити в задоволенні позову. Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про перегляд, посилаючись на її необґрунтованість, з врахуванням чого просив суд відмовити в її задоволенні.

Верховний Суд, перевіривши матеріали справи, додаткові пояснення, та доводи поданої заяви про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 24 квітня 2017 року зазначає наступне. 

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Постановою Верховної Ради України від 03 листопада 2011 року № 3991-VI ОСОБА_4 призначено суддею Конституційного Суду України.

23 лютого 2014 року ОСОБА_4 надіслано на адресу Голови Верховної Ради України заяву про відставку з посади судді Конституційного Суду України (до досягнення ним 65-річного віку) (арк. справи 32, 33). Вказана заява зареєстрована Верховною Радою України 24.02.2014 року (арк. справи 34).

Постановою Верховної Ради України від 24 лютого 2014 року № 775-VII відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 126 Конституції України достроково припинені повноваження ОСОБА_4 та звільнено останнього з посади судді Конституційного Суду України, у зв'язку з порушенням присяги судді. Не погодившись з вказаною постановою Верховної Ради України від 24 лютого 2014 року № 775-VII, ОСОБА_4, звернувся до Вищого адміністративного суду України з позовом до Верховної ради України про визнання незаконною постанови Верховної Ради України «Про реагування на факти порушення суддями Конституційного суду України присяги судді» від 24 лютого 2014 року № 775-VII в частині дострокового припинення повноважень та звільнення його з посади судді Конституційного Суду України за порушення присяги; зобов'язання розглянути заяву про відставку судді (арк. справи 18-22). Вказаній справі присвоєний № 800/134/14.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 11 червня 2014 року позов задоволений, визнано незаконною постанову Верховної Ради України «Про реагування на факти порушення суддями Конституційного суду України присяги судді» від 24 лютого 2014 року № 775-VII в частині дострокового припинення повноважень та звільнення з посади судді Конституційного Суду України ОСОБА_4. за порушення присяги; зобов'язано Верховну Раду України розглянути заяву ОСОБА_4 про відставку з посади судді Конституційного Суду України (арк. справи 18-22).

Додатковою постановою Вищого адміністративного суду України від 27 червня 2014 року скасовано постанову Верховної Ради України «Про реагування на факти порушення суддями Конституційного Суду України присяги судді» від 24 лютого 2014 року № 775-VII в частині дострокового припинення повноважень та звільнення ОСОБА_4 з посади судді Конституційного Суду України за порушення присяги, та постановлено вчинити дії щодо поновлення ОСОБА_4 на посаді судді Конституційного Суду України з 24 лютого 2014 року.

Постановою Верховного Суду України від 02 грудня 2014 року, за наслідками перегляду постанов: Вищого адміністративного суду України від 11 червня 2014 року та додаткової постанови від 27 червня 2014 року, постанову Вищого адміністративного суду України від 11 червня 2014 року змінено. Визнано незаконною та скасовано постанову Верховної Ради України № 775-VII «Про реагування на факти порушення суддями Конституційного Суду України присяги судді» в частині дострокового припинення повноважень та звільнення з посади судді Конституційного Суду України Пасенюка Олександра Михайловича у зв'язку з порушенням присяги судді. Додаткову постанову Вищого адміністративного суду України від 27 червня 2014 року скасовано.  

Крім цього, в мотивувальній частині постанови Верховного Суду України від 02.12.2014 року суд зазначив, що задовольняючи позов у частині зобов'язання Верховну Раду України розглянути заяву ОСОБА_4 від 23 лютого 2014 року про відставку з посади судді Конституційного Суду України, Вищий адміністративний суд України обґрунтовано виходив з того, що відповідач на порушення статті 216 Регламенту Верховної ради України не розглянув подану позивачем у порядку п. 9 ч. 5 статті 126 Конституції України заяву, тому колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що постанова Вищого адміністративного суду України від 11 червня 2014 року в цій частині відповідає вимогам закону (арк. справи 24-31). 

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, 12 червня 2014 року позивач надіслав Голові Конституційного Суду України Бауліну Ю.В. і Голові Верховної Ради України Турчинову Ю.В. заяву про звільнення з посади судді Конституційного Суду України, у зв'язку з досягненням граничного віку перебування судді на посаді (тобто 65 років) (арк. справи 36, 37). 

02 липня 2014 року Голова Конституційного Суду України Баулін Ю.В. звернувся до Голови Верховної Ради України Турчинова Ю.В. з листом за № 05-14/155, в якому, посилаючись на те, що ОСОБА_4 був призначений суддею Конституційного Суду України Постановою Верховної Ради України від 03.11.2011 року, а 07 липня 2014 року спливає граничний вік перебування останнього на посаді (65 років), просив вжити заходи щодо вирішення питання, пов'язаного зі звільненням ОСОБА_4 з посади та призначенням іншої особи на вакантну посаду судді Конституційного Суду України (арк. справи 35).

Постановою Верховної Ради України від 05 липня 2016 року відповідно до п. 26 ч. 1 статті 85, п. 2 ч. 5 статті 126, статті 149 Конституції України, ОСОБА_4 звільнено з посади судді Конституційного Суду України у зв'язку із досягненням ним 65 років (арк. справи 60).

У зв'язку з тим, що Верховною Радою України впротеріч вимог Конституції України та Регламенту Верховної Ради України, а також судового рішення у справі № 800/134/14, не була розглянута заява позивача від 23 лютого 2014 року про звільнення у відставку, а ОСОБА_4 звільнено з інших підстав, а саме у зв'язку із досягненням ним 65 років, позивач, з метою захисту порушеного Конституційного права на відставку звернувся до суду з цим позовом про визнання незаконною та скасування постанови Верховної Ради України від 05 липня 2016 року про його звільнення з посади судді Конституційного Суду України у зв'язку із досягненням ним 65 років.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що звільняючи ОСОБА_4 з посади в такий спосіб, Верховна Рада України порушила право судді на відставку, яке закріплене ст. 126 Конституції України і є складовою гарантії незалежності і недоторканості суддів, як носіїв судової влади.

З такими висновками Вищого адміністративного суду України погоджується Верховний Суд з огляду на наступне.

Спірні правовідносини в даній справі регулюються Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року  
№ 2453-VI, вимогами Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на час звернення позивача з заявою про звільнення у відставку (23.02.2014 року), а також вимогами Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» від 10.02.2010  року №  1861-VI, в редакції чинній на час винесення постанови про звільнення ОСОБА_4 з посади судді (ред. станом на 05.07.2016 року).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» встановлено, що порядок роботи Верховної Ради України (далі - Верховна Рада), її органів та посадових осіб, засади формування, організації діяльності та припинення діяльності депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді встановлюються  Конституцією України, Регламентом Верховної Ради України (далі - Регламент) та законами України  «Про комітети Верховної Ради України»,  «Про статус народного депутата України», про тимчасові слідчі комісії, спеціальну тимчасову слідчу комісію і тимчасові спеціальні комісії Верховної Ради України.

Регламент встановлює порядок підготовки і проведення сесій Верховної Ради, її засідань, формування державних органів, визначає законодавчу процедуру, процедуру розгляду інших питань, віднесених до її повноважень, та порядок здійснення контрольних функцій Верховної Ради.

Частинами 1, 2, 5 статті 47 Регламенту Верховної Ради України встановлено, що відповідно до  частини другої статті 84,   статті 91 Конституції України  Верховна Рада приймає рішення виключно на її пленарних засіданнях після обговорення питань більшістю голосів народних депутатів від конституційного складу Верховної Ради, крім випадків, передбачених Конституцією України та цим Регламентом.

Рішення Верховної Ради приймаються шляхом відкритого поіменного голосування, крім випадків, передбачених цим Регламентом, коли проводяться таємне голосування шляхом подачі бюлетенів.

При цьому рішення про персональні обрання, призначення, надання згоди на призначення на посаду, надання згоди на звільнення з посади та звільнення з посади приймаються Верховною Радою України шляхом відкритого поіменного голосування, крім випадків, передбачених законом та цим Регламентом, коли рішення приймаються таємним голосуванням шляхом подачі бюлетенів.

Статтею 216 Регламенту Верховної Ради України встановлено, що Верховна Рада України, звільняє з посад суддів Конституційного Суду України відповідно до частин п'ятої, шостої статті 126 Конституції України та статті 23 Закону «Про Конституційний Суд України» №422/96-ВР. Згідно з  пунктом 2 частини другої статті 88 Конституції України  підготовку питань про звільнення з посад суддів Конституційного Суду України, та суддів, обраних Верховною радою безстроково до розгляду на пленарних засіданнях Верховної Ради організовує Голова Верховної Ради України, а в разі його відсутності Перший заступник чи заступник Голови Верховної Ради України.

До того ж, відповідно до статті 149 Конституції України, на суддів Конституційного Суду України поширюються гарантії незалежності та недоторканності, підстави щодо звільнення з посади, передбачені  статтею 126  цієї Конституції, та вимоги щодо несумісності, визначені в частині другій  статті 127  цієї Конституції.

Відповідно до ч. 1 статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до ч. 5 статті 126 Конституції України встановлено, що суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі:
1) закінчення строку, на який його обрано чи призначено;
2) досягнення суддею шістдесяти п'яти років;
3) неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров'я;
4) порушення суддею вимог щодо несумісності;
5) порушення суддею присяги;
6) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього;
7) припинення його громадянства;
8) визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим;
9) подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Повноваження судді припиняються у разі його смерті. Держава забезпечує особисту безпеку суддів та їхніх сімей.

Тобто з аналізу вищевикладеного вбачається, що за суддею закріплено право перебування на посаді, крім випадків звільнення судді з посади відповідно до  Конституції України. 

Як вбачається з матеріалів справи, та не спростовано відповідачем, позивач дотримався спеціального порядку, передбаченого для звільнення судді у відставку, шляхом подання відповідної заяви про відставку на підставі статті 126 Конституції України, проте вказана заява не розглянута відповідачем, та по ній не прийнято жодного рішення, незважаючи на наявність судового рішення яким, окрім іншого, зобов'язано Верховну Раду України розглянути заяву ОСОБА_4 від 23 лютого 2014 року про відставку з посади судді Конституційного Суду України, яке в цій частині визнано обґрунтованим постановою Верховного суду України від 2 грудня 2014 року (про що вказано судом в мотивувальній частині), а постанова про звільнення позивача прийнята Верховною радою України з інших підстав, ніж заявлені в заяві від 23.02.2014 року, про що прямо вказано відповідачем в витязі із стенограми пленарного засідання № 58 (арк. справи 61-64).

Отже, заява позивача від 23 лютого 2014 року про відставку не розглянута відповідачем, а питання про звільнення судді було вирішене шляхом прийняття Верховною Радою України постанови від 05.07.2016 року №1432-VIII про звільнення позивача у зв'язку із досягненням ним 65 років, тобто з інших підстав, ніж заявлені позивачем. У зв'язку з чим суд погоджується з висновком Вищого адміністративного суду України, про порушення Верховною Радою України права судді Конституційного Суду на відставку, що закріплене ст.126 Конституції України, яке в свою чергу є складовою гарантії незалежності і недоторканості суддів як носіїв судової влади. 

До того ж суд звертає увагу, що у відповідності до ч. 1 статті 55 Регламенту Верховної Ради України  пленарне засідання Верховної Ради стенографується. Ведення стенограми, видання стенографічного бюлетеня пленарного засідання Верховної Ради здійснює Апарат Верховної Ради. Стенограма і стенографічний бюлетень пленарного засідання Верховної Ради мають повністю відображати хід обговорень, результати голосування проектів законів, постанов, інших актів Верховної Ради і прийняті рішення, у тому числі процедурні. Вони повинні містити інформацію про номер, день, час, місце проведення та порядок денний пленарного засідання, а також прізвище головуючого на пленарному засіданні.

Відповідно до ч. 1 статті 56 Регламенту Верховної Ради України, протокол, стенограма, стенографічний бюлетень пленарного засідання Верховної Ради є офіційними документами, що підтверджують процес обговорення і прийняття рішень Верховною Радою. 

В матеріалах справи наявний Витяг із стенограми пленарного засідання № 58 Сесійного залу Верховної Ради України від 05 липня 2016 року, зі змісту якого вбачається, що депутат Князевич Р.П. доповідав колегам під час вказаного пленарного засідання про визнання незаконною та скасування постанови Верховної Ради України в частині припинення повноважень та звільнення судді Конституційного Суду ОСОБА_4., що встановлено відповідним судовим рішенням (постановою Верховного Суду України від 02 грудня 2014 року). Проте під час пленарного засідання жодної оцінки не надано тому факту, що вказаним судовим рішенням також визнано обґрунтованим зобов'язання Верховну Раду України розглянути заяву ОСОБА_4 від 23 лютого 2014 року про відставку з посади судді Конституційного Суду України (про що вказано судом в мотивувальній частині постанови Верховного суду України), та відповідачем жодного рішення по цій заяві не прийнято. 

З огляду на викладене, постанова Верховної Ради України від 05 липня 2016 року «Про звільнення судді Конституційного Суду України ОСОБА_4.» прийнята з порушенням ст. 216 Регламенту ВРУ, якою передбачено, що Верховна Рада України, звільняє з посад суддів Конституційного Суду України відповідно до частини п'ятої статті 126 Конституції України, не надавши пріоритет первісно поданій заяві про відставку, а тому є незаконною та підлягає скасуванню. 

Крім цього, суд не приймає доводи заявника стосовно того, що «позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом і його вимоги у справі № П/800/418/16 вже були залишені без розгляду», оскільки у відповідності до ч. 3 статті 155 КАС України (в ред.. до 15.12.2017 року), після усунення підстав, з яких була залишена позовна заява без розгляду, позивач має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку, чим і скористався позивач, звернувшись з цим позовом до суду.

До того ж, як встановлено судом, у даній справі вже досліджені підстави пропуску строку звернення позивача до суду з даним позовом, та розглянуто клопотання відповідача про залишення з цих підстав позову без розгляду, про що Вищим адміністративним судом України прийнята ухвала від 26.12.2016 року, якою клопотання Верховної Ради України про залишення позовної заяви без розгляду залишено без задоволення, а позивачу поновлений пропущений з поважних причин процесуальний строк звернення до суду. Вказана ухвала оскарженню не підлягає (арк. справи 78, 79-80).

Крім цього, судова колегія не приймає посилання заявника на відсутність примусового виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 11.06.2014 року, та відсутність судового контролю з тих підстав, що у відповідності до положень ч.1, 2 статі 255 КАС України постанова або  ухвала  суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для  осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів,  підприємств,  установ  та  організацій, посадових чи службових осіб, інших  фізичних осіб  і підлягає виконанню на всій  території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих  сторін.

До того ж суд не приймає доводи заявника, щодо порушення Вищим адміністративним судом України вимог статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме щодо не залучення до участі у справі, в якості третьої особи Конституційний Суд України, оскільки позивачем заявлені самостійні вимоги до Конституційного Суду України, яка перебуває на розгляді в Окружному адміністративному суді м. Києва (справа № 826/11894/16), та які є похідними від заявлених вимог у даній справі.

Відповідно до пп. 1 п. 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 статті 244 КАС України суд відмовляє у задоволенні заяви про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 24 квітня 2017 року у справі № 800/607/16, оскільки порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення Вищим адміністративним судом України незаконного судового рішення не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись пп. 1 п. 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, статтями 235-242, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви Верховної Ради України про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 24 квітня 2017 року у справі № 800/607/16 за позовом ОСОБА_4 до Верховної Ради України про визнання незаконною та скасування постанови Верховної Ради України від 05 липня 2016 року № 1432-VIII «Про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Конституційного Суду України», - відмовити.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини 1 статті 237 КАС України.

Повний тест постанови складений 27.11.2018 року.

Головуючий суддя: | І.А. Васильєва
Судді: | Л.І. Бившева  С.С. Пасічник
| В.П. Юрченко  В. В. Хохуляк