ПОСТАНОВА
Іменем України

30 листопада 2018 року 
Київ
справа №805/3518/15-а
касаційне провадження №К/9901/27413/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 (головуючий суддя Блохін А.А., судді: Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д.,) у справі №805/3518/15-а за позовом Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
Маріупольська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати з юридичних осіб в розмірі 5270861,06грн.
Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 03.02.2016 у задоволені позовних вимог відмовлено. 
Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03.02.2016 скасовано, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. 
Приватне акціонерне товариство «Азовелектросталь» подало касаційну скаргу, в якій просило постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема статті 30 Податкового кодексу України, Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Азовелектросталь» перебуває на податковому обліку в Маріупольській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.
Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 30.07.2015 товариство має заборгованість зі сплати орендної плати за землю в сумі 5270861,06грн. за період з 30.10.2014 по 30.07.2015.
Так, відповідно до податкових декларацій з плати за землю за 2014 рік від 06.02.2014 та з плати за землю за 2015 рік від 20.02.2015 відповідачем самостійно визначено суми плати податку за землі промисловості.
З метою погашення податкового боргу, який обліковується за підприємством, контролюючим органом направлялася податкова вимога від 02.07.2014 №3035-25, яка отримана уповноваженим представником відповідача 03.07.2015.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час проведення антитерористичної операції з квітня 2014 року відповідач звільнений від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в силу положень статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано документа, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), які мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, а саме - сертифіката Торгово-промислової палати України.
Суд касаційної інстанції не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.
За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.147, 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) плата за землю - це обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; земельний податок - це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Згідно з пунктом 286.2 пункту 286 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Указом Президента України від 14.04.2014 №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».
Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набрав чинності з 15.10.2014, визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. 
Положеннями статті 6 Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, а саме - під час проведення антитерористичної операції звільнити суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.
На виконання абзацу 3 пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (дію розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №1079-р), яке втратило чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».
З аналізу наведених норм суд приходить до висновку, що саме здійснення господарської діяльності на території проведення антитерористичної операції є підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.
Місто Маріуполь входять до Переліків населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053-р (втратило чинність) і Кабінету Міністрів України від 02.12.20154 №1275-р (чинне).
З огляду на положення статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» суб'єкти господарювання звільнені від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності на період проведення антитерористичної операції в силу прямої дії Закону. 
Таким чином, відсутність обов'язку сплати податкового зобов'язання виключає можливість утворення податкового боргу та відповідно формування контролюючим органом податкових вимог і стягнення ним самостійно визначених грошових зобов'язань.
Таким чином, стягнення з відповідача зобов'язання із земельного податку за період з 30.10.2014 по 30.07.2015 є безпідставним.
Висновок суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для стягнення з огляду на ненадання товариством контролюючому органу сертифіката Торгово-промислової палати України про наявність форс-мажорних обставин, які призвели до несвоєчасної сплати земельного податку, є необґрунтованим з огляду на відсутність такої умови для звільнення від сплати у статті Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Потреба в цьому сертифікаті виникне при визнанні безнадійної недоїмки та її списанні в порядку статті 10 зазначеного Закону. 
Оскільки суд апеляційної інстанції не звернув уваги на зазначені обставини і без достатніх підстав скасував обґрунтовану та законну постанову суду першої інстанції, то постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 підлягає скасуванню із залишенням у силі постанови Донецького окружного адміністративного суду від 03.02.2016. 
Відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Верховний Суд ухвалою від 10.06.2016 відстрочив відповідачу сплату судового збору за подання касаційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.
Згідно з частиною другою статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України  якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення з касаційною скаргою) за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становила 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. 
При поданні позовної заяви до суду першої інстанції (позов майнового характеру) ставка судового збору складала майнового характеру ставка судового збору складала 2% розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2015 встановлено у розмірі 1218,00грн.
Таким чином, судовий збір за подання позову складає 4872,00грн., а за подання касаційної скарги відповідач мав відповідно сплатити судовий збір у сумі 5846,00грн.
З урахуванням того, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», зазначений судовий збір має бути стягнутий за рахунок бюджетних асигнувань позивача - Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.
Керуючись статтями 133, 341, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» задовольнити.
Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 у справі №805/3518/15-а скасувати, залишити в силі постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03.02.2016.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (87515, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Італійська, 59) судовий збір за подання касаційної скарги у справі №805/3518/15 у розмірі 5846,00грн. (п'ять тисяч вісімсот сорок шість гривень) отримувач коштів: УДКСУ у Печерському районі. Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897. Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). Код банку отримувача (МФО): 899998. Рахунок отримувача: 31219207026007. Код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)». Символ звітності банку: 207.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Т.М. Шипуліна
Л.І. Бившева 
 В.В. Хохуляк ,
Судді Верховного Суду