Постанова
Іменем України
26 грудня 2018 року 
 
м. Київ
справа № 208/7235/16-ц
провадження № 61-45002св18
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
ОлійникА. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
 
позивач - Адміністрація Заводського району Кам'янської міської ради в особі органу опіки та піклування в інтересах малолітньої ОСОБА_4,
 
відповідач - ОСОБА_5,
треті особи: Кам'янський міський центр соціальних служб для сім'ї дітей та молоді, Комунальний заклад охорони здоров'я «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_5 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року у складі судді Івченко Т. П. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Максюта Ж. І.,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2016 року Адміністрація Заводського району Кам'янської міської ради в особі органу опіки та піклування в інтересах малолітньої ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: Кам'янський міський центр соціальних служб для сім'ї дітей та молоді, Комунальний заклад охорони здоров'я «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3»про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 є одинокою матір'ю, з                  2011 року перебуває на обліку у лікаря нарколога, отримує замісну терапію метадоном. У серпні 2015 року відповідач самовільно покинула відділення патології новонароджених дитячої лікарні, з якою відповідними спеціалістами систематично проводилась профілактична робота та було попереджено про відповідальність у разі порушення прав та інтересів малолітньої дитини та ухилення від виконання батьківських обов'язків.
05 квітня 2016 року на «Телефон довіри» надійшло анонімне повідомлення щодо неналежного виконання батьківських обов'язків ОСОБА_5 стосовно малолітньої восьмимісячної дочки, родина якої постійно перебувала на контролі у спеціалістів служби, з матір'ю малолітньої дитини проводили відповідні профілактичні бесіди. З 20 вересня 2015 року по                20 березня 2016 року родина знаходилась під соціальним супроводом, протягом супроводу відповідачу поновлено паспорт, зареєстровано матір та дитину, оформлено державну соціальну допомогу на дитину, отримано гуманітарну допомогу продуктами харчування та одягом.
30 червня 2016 року на адресу позивача надійшов лист від Заводського ВП Дніпродзержинського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про те, що по АДРЕСА_1 знайдено жінку у стані алкогольного сп'яніння з малолітньою дитиною на руках. Дитина знаходилась у занедбаному стані, неохайно вдягнута, але без видимих тілесних ушкоджень. Під час перевірки встановлено, що дитиною виявилась малолітня ОСОБА_6, яка залишилась без батьківського піклування. За направленням служби у справах дітей малолітню доставлено до дитячої лікарні міста. Після проведення профілактичної бесіди та створення ОСОБА_5 необхідних умов для проживання та розвитку дочку ОСОБА_5,                  за клопотанням служби, повернуто до сім'ї за адресою                                         АДРЕСА_2.
Станом на сьогодні ОСОБА_5 практично повністю самоусунулась від виконання батьківських обов'язків, зловживає алкогольними та наркотичними речовинами, дочку ОСОБА_5 залишає на біологічну бабусю, а її поведінка та емоційний стан свідчать про те, що вона не розуміє наслідків своїх дій, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не здатна самостійно вирішувати проблемні питання, не володіє достатніми ресурсами для належного утримання дитини та станом на сьогодні мати не переоформила виплату соціальної допомоги одинокої матері, тому позивач просив суд позбавити ОСОБА_5 батьківських прав щодо              ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку передати під опіку Адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради в особі органу опіки та піклування, стягнути з ОСОБА_5 аліменти у розмірі                      1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття.
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року позов задоволено. ОСОБА_5 позбавлено батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у порядку частини п'ятої статті 167 СК України, передано під опіку Адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради в особі органу опіки та піклування. Стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4,                  ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ураховуючи інтереси дитини, ухилення матері від своїх батьківський обов'язків, висновок Адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради в особі органу опіки та піклування, згідно з яким визнано доцільним та таким що відповідає інтересам дитини позбавлення матері прав щодо дитини              ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, тому зазначені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення. Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року залишено без змін. 
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що судом не встановлено належного факту намагання відповідача брати участь у вихованні дитини у будь-який спосіб, натомість встановлено факт її свідомого небажання виконувати батьківські обов'язки, піклуватись про доньку, її здоров'я та займатись її вихованням. Протягом тривалого часу відповідач не піклується про моральне виховання, фізичний розвиток доньки, байдуже ставиться до її психологічного стану.
У вересні 2018 року ОСОБА_5 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд для продовження її розгляду.
08 листопада 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_5
У грудні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив Адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради в особі органу опіки та піклування на касаційну скаргу ОСОБА_5
У грудні2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції проігноровано клопотання директора Дніпродзержинського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, згідно з яким відповідач характеризується як турботлива матір, яка дбає про виховання, повноцінний розвиток та здоров'я дитини.
Співпрацювати з органами опіки та піклування відповідач припинила після вмовлянь з їхньої сторони про відмову її від дитини, оскільки органи опіки та піклування знайшли нову сім'ю для малолітньої ОСОБА_4, що спричинило її агресивну поведінку як матері. 
Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав ґрунтується на припущеннях, а зловживання відповідачем алкогольними та наркотичними засобами не підтверджується відповідними медичними висновками. 
Дитина не перебуває на обліку служби у справах дітей у статусі позбавленої батьківського піклування, а позов подано з порушенням Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, оскільки такий позов подається протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків. 
Апеляційний суд позбавив відповідача можливості надання заперечень на відзив органу опіки та піклування на її апеляційну скаргу, не взяв до уваги надані відповідачем докази.  
Відзив Адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради в особі органу опіки та піклування на касаційну скаргу ОСОБА_5 мотивовано тим, що на виконання рішення Заводського районного суду про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 з метою передачі малолітньої дитини органу опіки та піклування, разом з співробітниками міліції здійснено неодноразові виїзди на адресу місця проживання матері та дитини, однак двері квартири ніхто не відчиняє, місцезнаходження дитини станом на сьогодні не відоме.
Спосіб життя та ставлення відповідача до виконання батьківських обов'язків загрожує розвитку малолітньої дитини, яка за своїм віком не здатна захистити свої права. 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу, постійна колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що малолітня ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, батьками зазначено: ОСОБА_8 та відповідача ОСОБА_5 (а. с. 6).
Відповідно до листа Комунального закладу «Дитяча лікарня міста Дніпродзержинська» (далі - КЗ «Дитяча лікарня міста Дніпродзержинська») Дніпропетровської обласної ради» від 12 серпня 2015 року № 541, 10 серпня 2017 року до Комунального закладу «Дніпропетровський медичний центр матері та дитини ім. професора Руднева» поступила новонароджена дитина ОСОБА_5 (дівчина), ІНФОРМАЦІЯ_1, з діагнозом - неонатальна енцефалопатія. Матір - ОСОБА_5, наркоманія з 2007 року, з                   2010 року отримує замісну терапію метадоном. Поведінка матері у відділенні з тенденцією до агресивної. Дитина потребує подальшого соціального супроводу (а. с. 7).
Згідно з довідкою КЗ «Дніпродзержинська міська лікарня № 1» відповідач ОСОБА_5 з 2011 року перебуває на обліку у лікаря нарколога, з діагнозом: психічні та поведінкові розлади у результаті вживання опіатів, синдром залежності F11.2 відповідно міжнародної класифікації хвороб - 10 «Психічні розлади та розлади поведінки (клас У) 1999 рік (а. с. 8).
Відповідно до повідомлення «Дитяча лікарня міста Дніпродзержинська» Дніпропетровської обласної ради» від 25 серпня 2015 року № 570, адміністрація лікарні повідомила начальника служби у справах дітей Заводського району ОСОБА_9 та Департамент охорони здоров'я та соціального захисту населення, міського педіатра ОСОБА_10 що                    21 серпня 2015 року ОСОБА_5 самовільно покинула відділення з дитиною ОСОБА_4 та залишила розписку, що перебуватиме за адресою - АДРЕСА_2; наркоманія з 2007 року, з 2010 року отримує замісну терапію метадоном (а. с. 9). 
Відповідно до листа директора Дніпродзержинського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 24 жовтня 2016 року № 1546, родина Карелішівілі з 20 вересня 2015 року по 20 березня 2016 року знаходилась під соціальним супроводом, протягом супроводу матері поновлено паспорт, зареєстровано матір та дитину. Оформлено державну соціальну допомогу на дитину, отримано гуманітарну допомогу продуктами харчування та одягом. Під час соціального супроводу проведено соціально-педагогічну роботу з питання відповідального батьківства та попереджено про наслідки безвідповідального батьківства. Останнім часом                ОСОБА_5 під час відвідування родини фахівцями із соціальної служби поводить себе агресивно, висловлюється нецензурно, відмовляється від спілкування, тому надання соціальних послуг сім'ї ОСОБА_5 єнеможливим (а. с. 11).
Згідно з листомДніпродзержинського відділу поліції Заводського відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 01 червня                   2016 року № 38/9266 по АДРЕСА_1 знайдено жінку в алкогольному сп'янінні з малолітньою дитиною на руках. Дитина знаходилась у занедбаному стані, неохайно вдягнута, без видимих тілесних ушкоджень. Під час перевірки встановлено, що дитиною виявилась малолітня ОСОБА_4, яка залишилась без батьківського піклування (а. с. 12).
Висновком адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради               № 9-06/17 від 23 січня 2017 року вказано, що необхідно вважати доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 щодо малолітньої дитини                 ОСОБА_4, що відповідатиме інтересам дитини (а. с. 31-33). 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_5втратила інтерес до своєї дочки та, з урахуванням висновку адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради від 23 січня 2017 року                           № 9-06/17, дійшов висновку про позбавлення її батьківських прав.
Верховний Суд погоджується з таким висновком судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на таке. 
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами першо, другоюстатті 3 Конвенції про права дитини від                        20 листопада1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов'язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).
Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Верховний Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.
Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини є недоцільним, у зв'язку з тим, що відповідач попереджалася соціальними службами про негативні наслідки своєї недбалої поведінки стосовно малолітньої дочки, про що                 ОСОБА_5 надала відповідні письмові пояснення (а. с. 10). 
Відповідно достатті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. 
Згідно із статтею 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні повноваження встановлювати обставини справи, оцінювати докази та перевіряє судові рішення у касаційному порядку в межах доводів касаційної скарги.
Судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено факту намагання відповідача брати участь у вихованні дитини у будь-який спосіб, однак встановлено факт її свідомого небажання виконувати батьківські обов'язки, піклуватись про дочку, її здоров'я та займатись її вихованням. Протягом тривалого часу відповідач не піклується про моральне виховання, фізичний розвиток доньки та байдуже ставиться до її психологічного стану.
Доводи касаційної скарги про те, що агресивна поведінка та відмова відповідача від співпраці з органами опіки та піклування зумовлена вмовляннями органів опіки та піклування про відмову її від дитини, оскільки органи опіки та піклування знайшли нову сім'ю для малолітньої             ОСОБА_4, є необґрунтованими та не підтверджені належними та допустимими доказами.
Верховний Суд також відхиляє доводи ОСОБА_5 про те, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав ґрунтується на припущеннях, а зловживання відповідачем алкогольними та наркотичними засобами не підтверджується відповідними медичними висновками, оскільки вказані обставини підтверджені листом головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3», згідно з яким відповідач знаходиться на обліку у наркологічному відділені психо-неврологічного диспансеру, останнім часом на обстеження відповідач не з'являється, на телефонні дзвінки не відповідає.  
Доводи касаційної скарги про те, що матір належним чином здійснює свої обов'язки та забезпечує медичну допомогу малолітній дитині спростовуються відповіддю Комунального закладу охорони здоровя «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» відповідно до якої за адресою проживання відповідача та дитини під час відвідання лікаря та медичної сестри квартиру не відчиняють, протягом 2018 року дитину не бачили, щеплення не здійснювалося. 
Верховний Суд зауважує, що в матеріалах справи є лист Заводського районного сектору Камянського міського відділу Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 14 лютого 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_11 перебуває на обліку Заводського районного сектору за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 грудня 2017 року засуджена за частиною другою статті 185 КК України до трьох років позбавлення волі, а за статтею 75 КК України звільнена від відбування основного покарання з випробуванням на три роки (а. с. 94). 
Крім того, згідно з листом Кам'янського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області від 04 квітня 2018 року ОСОБА_5 з 2016 року перебуває на обліку у Кам'янському відділі поліції як сімейний насильник (а. с. 96). 
Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про неналежне її повідомлення про час та місце судового засідання у суді першої інстанції, чим порушено її право на судовий захист, оскільки з протоколу судового засідання в Апеляційному суді Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року вбачається, що відповідач була присутня та реалізувала своє право на судовий захист шляхом оскарження рішення суду першої інстанції з поданням відповідних доводів та доказів (а. с. 105). 
Доводи касаційної скарги про порушення пункту 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, згідно з яким вжиття заходів щодо позбавлення батьків їх батьківських прав можливе лише після спливу річного терміну після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків, є необґрунтованими, оскільки у вказаній справі питання щодо відібрання дитини у ОСОБА_5 не порушувалося. 
З огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи, Верховний Суд погоджується з висновком судів про позбавлення батьківських прав відповідача, що відповідатиме інтересам дитини, які є пріорітетними при вирішенні вказаної справи. 
У судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій викладено встановлені обставини, висновки щодо характеристики матері, її ставлення до дитини і її вини в ухиленні від виконання батьківських обов'язків.
З огляду на викладене, Верховний Суд, бере до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки, проте із установлених судами обставин випливає, що ОСОБА_5 з народження дочки ухиляється від виконання батьківських обов'язків, тому доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди ОСОБА_5 із ухваленими у справі судовими рішеннями.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча               пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи та ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            А. С. Олійник
 
                                                                                                                        В.О. Кузнєцов
 
                                                                                                                        Г.І. Усик