Постанова
Іменем України
 
21 листопада 2018 року
м. Київ
 
справа № 757/16971/17-ц
провадження № 61-28241св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
відповідач - ОСОБА_6,
представник відповідача - ОСОБА_7, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року у складі судді Болотова Є. В., 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»                ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У квітні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики.
Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2010 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики з урахуванням процентів у розмірі 16 145 528,77 грн і 1 820,00 грн судових витрат.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2014 року              у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про поновлення пропущеного строку відмовлено, його заяву про перегляд заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2010 року залишено без розгляду.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року ухвала суду першої інстанції залишена без змін.
10 березня 2017 року ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2010 року у зв'язку                                    з нововиявленими обставинами.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 13 березня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за нововиявленими обставинами.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник просить переглянути у зв'язку з нововиявленими обставинами судове рішення, яке набрало законної сили у грудні 2010 року, зазначена обставина є підставою для відмови у відкритті провадження за нововиявленими обставинами відповідно до частини другої статті 362 ЦПК України 2004 року. 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 жовтня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 13 березня 2017 року залишена без руху.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що зазначена ОСОБА_6 підстава для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції щодо відсутності в ухвалі суду від 13 березня 2017 року відомостей про можливість її оскарження є неповажною. Суд апеляційної інстанції також виходив з того, що 24 березня 2017 року ОСОБА_6 повторно подавав до суду першої інстанції заяву про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, що є свідченням його обізнаності про постановлення  ухвали Печерського районного суду міста Києва від 13 березня 2017 року. 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року                           у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 13 березня 2017 року відмовлено. 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_6 не зазначив інших підстав для поновлення строку на подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції.
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 жовтня  2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада                  2017 року, і передати справу до новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. 
Касаційна скарга мотивована тим, що резолютивна частина ухвали Печерського районного суду міста Києва від 13 березня 2017 року містить пряму вказівку на те, що ухвала суду оскарженню не підлягає; 24 березня 2017 року він повторно звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення Печерського районного суду міста Києва                від 20 жовтня 2010 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.                          За результатом розгляду цієї заяви було постановлено ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 31 липня 2017 року про залишення без розгляду заяви, ознайомившись зі змістом якої він довідався, що ухвала суду від 13 березня 2017 року відповідно до пункту 17 частини першої статті 293 ЦПК України 2004 року підлягає оскарженню. Зазначає, що подання ним повторно заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами обумовлене необізнаністю про порядок оскарження ухвали суду від 13 березня 2017 року.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних                         і кримінальних справ від 30 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу із суду першої інстанції. 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року                № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд. 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. 
Ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 у частині оскарження ухвали Апеляційного суду міста Києва від 23 жовтня 2017 року закрито.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження                             у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 210 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій,                                  у резолютивній частині ухвали суду, що постановляється як окремий документ, зазначається висновок суду, строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.
Печерський районний суд міста Києва в резолютивній частині ухвали                   від 13 березня 2017 року зазначив про те, що ця ухвала суду оскарженню не підлягає.
Верховний Суд вважає, що помилка у зазначенні судом першої інстанції порядку оскарження рішення сама по собі не має позбавляти  учасника                  у справі права на апеляційне оскарження судового рішення.
Вирішуючи питання поважності пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції має перевірити інші обставини, з якими може бути пов'язано пропуск такого строку, зокрема процесуальну добропорядність особи, яка подає апеляційну скаргу. 
Тому висновок суду апеляційної інстанції про неповажність причин пропуску ОСОБА_6 строку на апеляційне оскарження ухвали суду                       від 13 березня 2017 року із зазначених судом підстав не може вважатись обґрунтованим.
За наведених обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження слід скасувати.
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_6 у частині оскарження ухвали Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | В. С. Висоцька
Судді: | С. Ю. Мартєв
| В. В. Пророк
| В. М. Сімоненко
| С. П. Штелик