П О С Т А Н О В А 

Іменем України
06 лютого 2019 року
м. Київ
Справа № 9901/731/18 (П/9901/731/18)
Провадження № 11-1183заі18
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача    Саприкіної І. В.,
суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Олендера І. Я. від 27 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення,
УСТАНОВИЛА:
У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) від 20 червня 2018 року № 202/пс-18 «Про рекомендування судді Верховного Суду України ОСОБА_3 для переведення на посаду судді Апеляційного суду Київської області».
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року у відкритті провадження відмовлено за п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки цей позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Не погодившись із таким судовим рішенням з підстави порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати незаконну, на її думку, ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Обґрунтовуючи свої доводи, ОСОБА_3 зазначає про невідповідність ухвали суду першої інстанції засадам верховенства права, оскільки висновок Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, що  рішення ВККС щодо надання рекомендацій про переведення судді до іншого суду не підлягає окремому оскарженню в судах, суперечить нормам ст. 55 Конституції України. 
За правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною у спірній ухвалі, відповідно до ч. 8 ст. 101 Закону України  від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) рішення ВККС щодо надання рекомендацій може бути оскаржено тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією. 
ВККС у відзиві на апеляційну скаргу просить у її задоволені відмовити, оскільки Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду прийняв оскаржувану ухвалу з дотриманням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та надані на противагу їм аргументи ВККС, перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Частиною 3 ст. 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.
Згідно із ч. 4 ст. 22 цього Кодексу Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо оскарження, серед іншого, актів, дій чи бездіяльності ВККС.
Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності (в тому числі ВККС України) передбачені ст. 266 КАС України.
Судом установлено, що предметом оскарження в даній справі є рішення ВККС від 20 червня 2018 року № 202/пс-18, яким Комісія рекомендувала Вищій раді правосуддя (далі - ВРП) перевести суддю Верховного Суду України ОСОБА_3 на посаду судді Апеляційного суду Київської області.
Відповідно до ст. 53 Закону № 1402-VIII передбачено, що судді гарантується перебування на посаді до досягнення ним шістдесяти п'яти років, крім випадків звільнення судді з посади або припинення його повноважень відповідно до Конституції України та цього Закону. Суддю не може бути переведено до іншого суду без його згоди, крім переведення: у разі реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду; у порядку дисциплінарного стягнення.
За ч. 2 ст. 82 Закону  № 1402-VIII встановлено, що переведення судді на посаду судді до іншого суду здійснюється на підставі та в межах рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, внесеної за результатами конкурсу на заміщення вакантної посади судді, проведеного в порядку, визначеному ст. 79 цього Закону.
При цьому, відповідно до ч. 7, 8 ст. 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом. Рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.
З аналізу вказаних вище законодавчих норм убачається, що рішення ВККС щодо надання рекомендацій може бути оскаржене, але за обов'язкової умови, - тоді, коли ВРП буде ухвалене рішення за відповідною рекомендацією.
Тобто, встановлення законом такої умови не обмежує право особи на оскарження цього рішення до адміністративного суду, однак запроваджує можливість звернення до суду за захистом своїх прав, коли рішення Комісії із рекомендацією буде актуалізоване через рішення органу, який за результатами його розгляду ухвалить відповідне рішення.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою ( п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).
У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (ст. 55 Конституції України).
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що рішення ВККС від 20 червня 2018 року № 202/пс-18 «Про рекомендування судді Верховного Суду України ОСОБА_3 для переведення на посаду судді Апеляційного суду Київської області» є тим рішенням, яке не може бути самостійним предметом судового розгляду, доки ВРП не прийме відповідне рішення за результатами розгляду цієї рекомендації.
Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 9901/681/18.
Щодо висновків суду першої інстанції, що даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. 
Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № П/9901/385/18 та від 17 жовтня 2018 року у справі № 9901/591/18.
Посилання ОСОБА_3 на ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про відкриття провадження у справах з аналогічними позовними вимогами (№ 9901/700/18, № 9901/705/15 та № 9901/707/18), ВеликаПалата Верховного Суду вважає безпідставними, оскільки в подальшому Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду були прийняті судові рішення про закриття провадження у цих справах у зв'язку з тим, що ці позови не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
З огляду на зазначене вище, Велика Палата Верховного Суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, правові висновки Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду скаржницею не спростовані.
Ураховуючи викладене та керуючись ст. 242, 266, 311, 315, 316, 322  КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                     І. В. Саприкіна
Судді:                                    
Н. О. Антонюк   Л. М. Лобойко
С. В. Бакуліна   Н. П. Лященко
Д. А. Гудима      Л. І. Рогач
В. І. Данішевська О. М. Ситнік
О. С. Золотніков   В. Ю. Уркевич
О. Р. Кібенко   О. Г. Яновська
В. С. Князєв