Постанова
Іменем України
 
12 грудня 2018 року
м. Київ
 
справа № 755/1707/16-ц
провадження № 61-30569св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,  
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_4,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю  «Порше Мобіліті»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва                  від 02 серпня 2017 року в складі судді Астахової О. О. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва  від 04 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Пікуль А. А., Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті»), в якому просив встановити нікчемність кредитного договору від 19 червня              2012 року № 50004870, укладеного між сторонами.
 
В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 19 червня 2012 року між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір № 50004870, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 170 413,49 грн на купівлю автомобіля, зі сплатою 9,9 % річних та строком на 60 місяців. 11 червня                2013 року між сторонами укладено додаткову угоду про надання йому додаткового кредиту на сплату страхових платежів у розмірі 49 526,82 грн та  збільшено строк кредитування до 84 місяців.
 
Позивач зазначав, що він належним чином виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, однак розмір щомісячних платежів збільшувався, їх розмір відповідач корегував самостійно, що призвело до неможливості належним чином виконати зобов'язання за кредитним договором.
 
Указуючи на зазначене позивач уважає, що відповідач порушив вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки не зазначив орієнтовну сукупну вартість кредиту, не здійснив детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача. Крім того, діяльність відповідача є нечесною підприємницькою практикою, яка вводить в оману, оскільки під час пропонування споживачу продукції не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року  в задоволенні позову ОСОБА_4  відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що умови кредитного договору щодо використання еквіваленту при розрахунках щомісячних платежів не порушують норми чинного законодавства; валютні ризики при укладенні договорів рівномірно покладаються на сторони та коливання курсу іноземної валюти не є підставою для розірвання договору; кредитний договір відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року залишено без змін.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального та порушень норм процесуального права.
 
У касаційній скарзі, поданій 24 жовтня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня                  2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва  від 04 жовтня 2017 року, і  направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та порушили норми процесуального права. При вирішенні спору по суті суди не врахували наявність нечесної підприємницької діяльності відповідача та порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», укладений між сторонами кредитний договір не містить достовірної інформації про сукупну вартість кредиту, розмір відсотків. Суди не врахували, що принцип свободи договору у правовідносинах зі споживачами обмежений відповідним законодавством (Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада               2011 року у справі № 15-рп/2011) відповідно при прийнятті рішення суд зобов'язаний був не обмежуватися виключно фактом підписання кредитного договору, а перевірити його відповідність законодавству про захист прав споживачів. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з  Дніпровського районного суду м. Києва.
 
17 січня 2018 року до суду надійшов відзив ТОВ «Порше Мобіліті» на касаційну скаргу, мотивований тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, розмір платежів за умовами укладеного між сторонами кредитного договору встановлено не в іноземній валюті, а в еквіваленті до долара США.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
29 січня 2018 справу передано до Верховного Суду.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Суди встановили, що 19 червня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 50004870, за умовами якого ТОВ «Порше Мобіліті» надало позивачу кредит у розмірі 170 413,49 грн, що еквівалентно на дату укладання договору 21 096 дол. США, з відсотковою ставкою 9,90 % річних строком на 60 місяців, з цільовим призначенням кредиту для придбання автомобіля марки Фольксваген, модель Гольф Плюс.  
 
Відповідно до умов кредитного договору всі платежі за цим договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США.
 
Графіком погашення кредиту до кредитного договору встановлена сума щомісячного платежу в гривнях - 3 612,40 грн, що становить еквівалент                 447,19 дол. США. 
 
11 червня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за умовами якої позивачу надано додаткову суму кредиту в розмірі 49 526,82 грн, що становить еквівалент                                6 075,64 дол. США, збільшено строк кредитування до 84 місяців та погоджено новий графік погашення кредиту. 
 
Графіком погашення кредиту визначена вартість послуг пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням кредитного договору, орієнтовна сукупна вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом становить                 22 783,78 грн, що становить еквівалент 2 820,47 дол. США. 
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 серпня 2015 року ухваленим у справі № 755/7354/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 жовтня 2015 року та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 до ТОВ «Порше Мобіліті», третя особа ОСОБА_6, про визнання недійсним кредитного договору відмовлено.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України (в редакції станом на час розгляду справи судами) кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
 
Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).  
 
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Відповідно до положень пункту 14 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.
 
Згідно з частиною шостою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
 
Положеннями частини першої статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Відповідно до вимог частин першої-третьої, п'ятої та шостої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
 
Згідно вимог статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні і оспорювані. Нікчемні - ті, недійсність яких прямо встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України). Оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України). Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. 
 
Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (частина друга статті 215 ЦК України).
 
Встановивши, що при укладенні кредитного договору сторонами було додержано усіх вимог, передбачених ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів», за змістом оспорюваного правочину сторонами досягнуто всіх істотних умов обов'язкових для даного виду договору, при підписанні спірного кредитного договору позивач погодився з його умовами та не заперечував проти надання кредиту у валюті кредитування для придбання транспортного засобу, факт отримання кредитних коштів не заперечується позивачем, що свідчить про виконання з боку відповідача зобов'язань по кредитному договору.
 
Аналогійний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду                    від 26 вересня 2018 року у справі № 755/570/16-ц. Підстав відступити від цього правового висновку Верховний Суд не встановив.
 
Врахувавши відсутність застережень чи зауважень позивача при укладені спірного правочину, а також прийнявши до уваги те, що позивач не надав доказів на підтвердження здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики, суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 
 
Доводи касаційної скарги про порушення прав позивача як споживача банківських послуг внаслідок недотримання відповідачем вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, оскільки обставини, які встановлені рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року у цивільній справі № 754/4960/15-ц, яке набрало законної сили, відповідно до положень частини третьої статті 61 Закону України не потребують доказуванню при розгляді справи.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва  від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                Н. О. Антоненко
 
                                                                                                            В.І. Журавель
 
                                                                                                            В.І. Крат