Постанова
Іменем України
05 грудня 2018 року
м. Київ
справа № 521/20289/14-ц
провадження № 61-44505св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., 
Червинської М. Є.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
представник позивача - ОСОБА_5,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,
представники відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року в складі суддіСавицького О. А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Немировської О. В., Соколової В. В., Чобіток А. О.,
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2014 року ОСОБА_4звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») про визнання частково недійсним кредитного договору, розірвання договору.
 
Позовна заява мотивована тим, що 21 січня 2008 року між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 05/01/2008/840-К/39, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позивачу кредитні кошти у розмірі 
126 630,00 доларів США, а позивач зобов'язався повертати кредитні кошти та сплачувати банку платежі, передбачені пунктом 1.3.1 цього договору, шляхом сплати мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. Позивач вважав, що кредитний договір є недійсним в силу вимог частини першої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України, оскільки відповідачем при укладенні кредитного договору було порушено вимоги статті 99 Конституції України та статті 524 ЦК України щодо обов'язкового вираження зобов'язань в грошовій одиниці України (гривні). Позивач зазначав, що сума кредиту в доларах США не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки кредитні кошти були отримані ним в гривні. Крім того, на думку позивача, кредитний договір був укладений всупереч вимогам частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки банк перед його укладанням не надав у письмовій формі та не повідомив позивача про умови надання кредиту, а також не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування та те, що валютні ризики під час виконання зобов'язання несе позивач. Отже, подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час, є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріпленні у статті 3 ЦК України. Також несправедливими є умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно із умовами кредитного договору, погашення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону, відповідач, як суб'єкт підприємницької (господарської) діяльності перекладає виключно на позивача - позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням частини третьої статті 13 ЦК України. Використання відповідачем долару США, як предмета кредитування за споживчим кредитом, є внесення в кредитний договір пункту, що значно погіршує становище позивача, як споживача порівняно з відповідачем в разі настання певних подій, що дає право для позивача відповідно до пункту 2 
статті 28 Закону України «Про захист прав споживачів», за своїм вибором вимагати в цілому визнати кредитний договір недійсним. Зазначав, що вказані обставини свідчать про порушення банком під час укладення кредитного договору вимог частин першої, другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» стосовно заборони нечесної підприємницької практики, що відповідно до вимог частини шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання договору недійсним.
З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив суд визнати порушеним його право яка споживача фінансових послуг ПАТ КБ «Надра», згідно з кредитним договором від 21 січня 2008 року № 05/01/2008/840-К/39, визнати недійсним кредитний договір від 21 січня 2008 року №05/01/2008/840-К/39.
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 
2017 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскаржуваний кредитний договір містить усі необхідні умови, і таки умовами не суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». При його укладенні сторони досягли згоди щодо усіх його істотних умов, у тому числі щодо суми та валюти кредиту, відсотків за користування кредитом та порядку його погашення. Позивач особисто ознайомився з умовами кредитного договору, погодився з ними. При цьому незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, а тому укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймають на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу.
 
У березні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що кредитні кошти було видано у гривні, а не в доларах США та банком не було попереджено його про валютні ризики та не надано повної інформації про умови кредитування.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
 
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
 
При підписанні кредитного договору, позивач ознайомився та погодився з його умовами, йому була надана повна інформація щодо умов кредитування та сукупну вартість кредиту.
 
Вказаним договором встановлено порядок повернення кредиту, який містить детальний розпис сум повернення кредитних коштів та їхній порядок сплати.
 
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Згідно частини першої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
 
За правилами частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на час укладання спірних договорів, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. 
 
Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладання спірних договорів) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
 
Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).
 
Відповідно до частини п'ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на час укладання кредитного договору, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. 
 
За змістом статті 1054 ЦК України та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, умови його надання, обов'язки сторін, умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.
 
Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договорів, зокрема, щодо розміру кредиту, валюти кредитування, відсоткової ставки за кредитним договором, а також порядку сплати кредиту, при підписанні цього договору ОСОБА_4ознайомився та погодився з його умовами, а саме: підписав його, отримав кредит та використав його за цільовим призначенням, тим самим не заперечував щодо умов договору, крім того, не оскаржував та виконував умови договору протягом тривалого часу,дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що оскаржуваний кредитний договір містить усі необхідні умови, і такі умови не суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
 
Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.
 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                      В. М. Коротун 
В. П. Курило
М. Є.Червинська