Постанова
Іменем України
18 грудня 2018 року
м. Київ
 
справа №352/1656/15-ц
провадження № 61-37113св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А. 
суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), СтупакО. В.,                 Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3,
відповідач - ОСОБА_4,
особа, яка подала апеляційну скаргу - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківського області від 21 серпня 2015 року у складі судді Струтинського Р. Р. та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Ясеновенко Л. В., Бойчука І. В., Мелінишин Г. П. 
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.
Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2015 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на:
 - нежилу будівлю літ. «А», загальною площею 1078,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1; 
- ресторан літ. «А», загальною площею 604,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2; 
- оздоровчий комплекс «Моне Крісто», літ. «А» , загальною площею 390,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; 
- господарський комплекс, літ. «Б», загальною площею 218,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; 
- жилий будинок, загальною площею 246,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4; 
- земельну ділянку, загальною площею 1 132,00 кв. м, розташовану у селі Угринів Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області;
- земельну ділянку, загальною площею 500 кв. м, розташовану селі Угринів Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області; 
- земельну ділянку, загальною площею 1 401,00 кв. м, розташовану селі Угринів Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області; 
- земельну ділянку, загальною площею 2 967,00 кв. м, розташовану у селі Угринів Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області; 
- земельну ділянку, загальною площею 1 374,00 кв. м, розташовану у селі Угринів урочище «Біля Федя» Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області; 
- автомобіль марки «Volksvagen Touareg», номер кузова НОМЕР_1, рік випуску 2006 р., державний номер НОМЕР_2, заборонено відчужувати зазначене майно.
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим рішення суду. 
Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2016 року ухвалено: «Внести виправлення в ухвалу Тисменицького районного суду від 21.08.2016 року про забезпечення позову, вказавши в описовій частині даного рішення:
«Заявник подав до суду письмову заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт та заборонити відчужувати майно».
в резолютивній частині даного рішення:
- «Для забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна при розірванні шлюбу накласти арешт на: 
- нежитлова будівля літ.А, загальною площею 1078, 2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;
- ресторан літ.А, загальною площею 604,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;
- оздоровчий комплекс «Моне Крісто», літ.А, загальною площею 390,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3;
- господарський комплекс, літ.Б, загальною площею 218,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3;
- житловий будинок, загальною площею 246,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4;
- земельна ділянка, загальною площею 1132 кв.м., розташована с.Угринів Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області;
- земельна ділянка, загальною площею 500 кв.м., розташована с.Угринів Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області;
- земельна ділянка, загальною площею 1401 кв.м., розташована с.Угринів Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області;
- земельна ділянка, загальною площею 2967 кв.м., розташована с.Угринів Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області;
- земельна ділянка, загальною площею 1374 кв.м., розташована с.Угринів урочище «Біля Федя» Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області;
- - автомобіль марки « Volksvagen Touareg», тип Т-3, легковий універсал - В, номер кузова НОМЕР_1, рік випуску 2006 р., державний номер НОМЕР_2.»
Верховний Суд зазначає, що із змісту ухвали Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2016 року випливає, що на підставі  статті 219 ЦПК України 2004 року судом виправлено описки в ухвалі Тисменицького районного суду від 21 серпня 2015 року про забезпечення позову.
Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2018 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») залишено без задоволення, а ухвалу Тисменицького районного суду від 21 серпня 2015 року - без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ПАТ «Універсал Банк» не є власником нерухомого та рухомого майна, що є предметом іпотеки, тому не є власником чи володільцем арештованого майна, а лише іпотекодержателем, а тому права ПАТ «Універсал Банк», як іпотекодержателя спірного майна, не пов'язані ні з правом власності на майно, ні з правом володіння ним. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги про скасування ухвали суду про накладення арешту на майно та заборону його відчужувати є безпідставними.
22 травня 2018 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2015 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2018 року, в якій просить скасувати  судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судами норм цивільного процесуального права.
27 червня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.
07 грудня 2018 року ухвалою Верховного Суду вказану справу призначено до судового розгляду.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що ПАТ «Універсал Банк» до участі у справі як третю особу залучено не було. Судове рішення у справі може вплинути на права та обов'язки ПАТ «Універсал Банк», оскільки значна частина майна, яка буде поділена між сторонами у справі, перебуває у заставі (іпотеці) ПАТ «Універсал Банк» як забезпечення кредитних зобов'язань. 
Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту, суд першої інстанції не навів жодних підстав для такого забезпечення. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосування відповідних заходів.
У червні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до Відділу державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-537, виданого 05 квітня 2012 року Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» 105 748, 75 доларів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 842 923, 29 грн заборгованості за кредитним договором.
Оскільки судом накладено арешт на майно ОСОБА_4, яке передано в іпотеку ПАТ «Універсал Банк» і заборонено його відчуження, то державний виконавець не мав можливості проводити реалізацію іпотечного майна для задоволення законних вимог ПАТ «Універсал Банк», що унеможливило виконання рішення суду. У зв'язку з цим, 28 грудня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Судом першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали, порушено право ПАТ «Універсал Банк» на виконання рішення суду, яке є невід'ємною частиною права на справедливий суд, отже, не дотримано принципу остаточності рішення.
Суд першої інстанції не надав належну оцінку тому, що між сторонами немає спору, оскільки сторони проживають разом однією сім'єю, ведуть спільне господарство, а пред'явлення позову здійснено з метою накладення арешту та заборони відчуження майна, яке підлягає реалізації в процесі виконання судових рішень про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Зазначає, що судом першої інстанції внесено виправлення в ухвалу про забезпечення позову. Для забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна при розірванні шлюбу заборонено відчужувати майно, на яке накладено арешт та яке знаходиться в іпотеці.  
ПАТ «Універсал Банк» просить ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом арешту та заборонити відчуження майна.
Заперечення на касаційну скаргу не подано.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.
Із матеріалів справи встановлено, що 21 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна, а саме:
- нежитлової будівлі літ. А, загальною площею 1078, 2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;
- ресторану літ. А, загальною площею 604,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;
- оздоровчого комплексу «Монте Крісто», літ. А, загальною площею 390,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3;
- господарського комплексу, літ. Б, загальною площею 218,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3;
- житлового будинку, загальною площею 246,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4;
- земельної ділянки, загальною площею 1132 кв. м, розташована с. Угринів Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області;
- земельної ділянки, загальною площею 500 кв. м, розташована с. Угринів Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області;
- земельної ділянки, загальною площею 1401 кв. м, розташована с. Угринів Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області;
- земельної ділянки, загальною площею 2967 кв. м, розташована с.Угринів Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області;
- земельної ділянки, загальною площею 1374 кв. м, розташована с.Угринів урочище «Біля Федя» Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано- Франківської області;
- автомобіля марки « Volksvagen Touareg», тип Т-3, легковий універсал В, номер кузова НОМЕР_1, рік випуску 2006 року, державний номер                   НОМЕР_2.
ОСОБА_3 також подав заяву про забезпечення позову, а саме про накладення арешту на зазначене майно та заборону його відчуження.
Встановлено, що згідно з договором іпотеки від 28 вересня 2007 року, укладеного між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_4, для забезпечення виконання генерального договору про надання кредитних послуг від 28 вересня 2007 року № BL232, укладеного між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 передала в іпотеку банку належне їй таке майно:
- оздоровчий комплекс «Монте Крісто», літ. А, загальною площею 390,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3;
- господарський комплекс, літ. Б, загальною площею 218,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3;
- житловий будинок, загальною площею 246,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4;
- земельну ділянку, загальною площею 500 кв. м, розташована с. Угринів Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області.
Згідно з договором іпотеки від 08 травня 2008 року ОСОБА_4 передала в іпотеку банку належне їй на праві власності таке майно:
- домоволодіння площею 1067,70 кв. м, житловою площею 655,4 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1,
- господарську споруду, загальною площею 522,7 кв. м що знаходиться за адресою АДРЕСА_2,
- земельну ділянку, на якій знаходяться вищевказані споруди - площею 0,55 га.
Зазначені договори іпотеки укладені з реєстрацією обтяження нерухомого майна іпотекою в Державному реєстрі іпотек.
У заяві про забезпечення позову ОСОБА_3 зазначав, що відповідач може до прийняття судом рішення та набрання ним чинності відчужити спірне майно.
Ухвалою суду першої інстанції від 21 серпня 2015 року забезпечено позов.
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим рішення суду. 
Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2016 року виправлено описку в ухвалі Тисменицького районного суду від 21 серпня 2015 року про забезпечення позову.
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що в ухвалі про забезпечення позову допущено описку стосовно заборони відчужувати майно.
Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.
Згідно із статтею 151 ЦПК України 2004 року суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. 
За змістом  вимог цивільного процесуального закону, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що між сторонами дійсно виник  спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені.
Ухвала суду першої інстанції не є мотивованою, суд не пересвідчився, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про поділ майна. Суд першої інстанції не з'ясував, чи порушуються права та інтереси інших осіб у  зв'язку із застосуванням  забезпечення позову  
Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову, ПАТ «Універсал Банк» вказував на порушення його прав як іпотекодержателя майна, зазначеного в оскаржуваній ухвалі.
До апеляційної скарги ПАТ «Універсал Банк» надав виконавчі листи, постанову про відкриття виконавчого провадження від 08 червня 2015 року, постанову про прийняття до виконавчого провадження від 30 березня 2016 року виконавчого листа № 2-537, виданого 05 квітня 2012 року (а. с. 146, 148, 150, 152).
До відзиву до апеляційної скарги ОСОБА_4 надала постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а. с. 169). 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що вимоги банку про скасування арешту є безпідставними, оскільки банк є лише іпотекодержателем, не є ні власником майна, ні його володільцем.
Судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки доводам апеляційної скарги ПАТ «Універсал Банк», а також наданим документам до неї, не з'ясовано, чи порушуються права банку.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції» ( Hornsby v. Greece),  справа «Romanczyk проти Франції» (Romanczyk v. France).
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України та частини першої статті 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. 
Згідно із частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Відповідно до частин першої, другої  статті 23 Закону України «Про  іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Верховний Суд виходить з того, що перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи не припиняє іпотеку, за умови поділу майна між сторонами накладення арешту на це майно не припиняє іпотеку, а для відчуження одним із подружжя майна, яке є спільною сумісною власністю, на підставі договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, необхідна письмова згода другого з подружжя. 
Верховний Суд зауважує, що справа знаходиться у провадженні суду з 2015 року, судове рішення у вказаній цивільній справі не ухвалено. Такі обставини, а також накладення арешту на майно та заборона його відчуження перешкоджає виконанню рішенню суду про стягнення ПАТ «Банк Універсальний» з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором.
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що вжиті судом заходи забезпечення позову порушують права ПАТ «Банк Універсальний», а постановлені судові рішення судами першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам цивільного процесуального закону.
Верховний Суд, вирішуючи питання щодо майна на яке безпідставно накладено арешт, бере до уваги доводи касаційної скарги та договори іпотек, укладених між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_4 від 28 вересня 2007 року та 08 травня 2008 року, договір застави від 04 серпня 2006 року, укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_4, а також відсутність заперечень сторін у справі щодо визначення ПАТ «Універсал Банк» майна щодо якого він просить ухвалити судове рішення про відмову у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на майно та заборони його відчуження.
Крім того, Верховний Суд бере до уваги, що ПАТ «Універсал Банк» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову від 21 серпня 2015 року. Проте ухвалою суду першої інстанції від 23 листопада 2016 року  виправлено описки в ухвалі суду першої інстанції від 21 серпня 2015 року. Отже, ухвала суду першої інстанції від 23 листопада 2016 року впливає на реалізацію судового рішення. Скасування лише ухвали про забезпечення позову від 21 серпня 2015 року не є реальним поновленням прав ПАТ «Універсал Банк», а тому ухвали суду першої інстанції від 21 серпня 2015 року та від 21 листопада 2016 року підлягають скасуванню в частині накладення арешту на майно, яке є предметом іпотеки та застави, та заборони його відчуження.
Згідно із частинами першою, другою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Враховуючи викладене, з ОСОБА_3 підлягають стягненню понесені ПАТ «Універсал Банк» судові витрати - сплата судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 1 762, 00 грн.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.
Ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківського області від 21 серпня 2015 року, ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2016 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2018 року скасувати в частині накладення арешту на майно та заборони його відчуження:
 - нежитлову будівлю літ. А, загальною площею 1078, 2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;
- ресторан літ. А, загальною площею 604,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;
- оздоровчий комплекс «Монте Крісто», літ. А, загальною площею 390,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3;
- господарський комплекс, літ. Б, загальною площею 218,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3;
- житловий будинок, загальною площею 246,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4;
- земельну ділянку, загальною площею 500 кв. м, розташовану с. Угринів Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області;
- автомобіль марки «Volksvagen Touareg», номер кузова НОМЕР_1, рік випуску 2006 р., державний номер НОМЕР_2, та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
 Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони його відчуження:
- нежитлову будівлю літ. А, загальною площею 1078, 2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;
- ресторан літ. А, загальною площею 604,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3/3;
- оздоровчий комплекс «Монте Крісто», літ. А, загальною площею 390,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3;
- господарський комплекс, літ. Б, загальною площею 218,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3;
- житловий будинок, загальною площею 246,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4;
- земельну ділянку, загальною площею 500 кв. м, розташована с. Угринів Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області;
- автомобіль марки «Volksvagen Touareg», номер кузова НОМЕР_1, рік випуску 2006 р., державний номер НОМЕР_2.
В іншій частині ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківського області від 21 серпня 2015 року, ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2016 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2018 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати у розмірі 1 762, 00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                               В. А. Стрільчук
Судді:                                                                                                          В. О. Кузнєцов
                                                                                                          А.С. Олійник
                                                                                                          О.В. Ступак 
                                                                                                            Г.І. Усик