ПОСТАНОВА
Іменем України

05 лютого 2019 року 
Київ
справа №2а-2799/12/0970
касаційне провадження №К/9901/9382/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Даноша» на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2015 (головуючий суддя - Левицька Н.Г., судді: Хобор Р.Б., Попко Я.С.) у справі № 2а-2799/12/0970 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Даноша» до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області Державної податкової служби про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Даноша» у вересні 2012 року звернулося до суду з адміністративним позовом до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області Державної податкової служби про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 07.05.2012 №000027221 про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 5086грн. штрафних (фінансових) санкцій.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд постановою від 24.10.2012 адміністративний позов задовольнив. 
Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 13.03.2015 скасував постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.10.2012 та ухвалив нове судове рішення про відмову в позові. 
Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Даноша» оскаржило його в касаційному порядку. 
В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2015 та залишити в силі постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.10.2012. 
В обґрунтування своїх вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Даноша» посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), частини другої статті 71, частин першої та другої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент вирішення справи в суді апеляційної інстанції).
Зокрема, вказує на те, що про дату, час і місце розгляд справи в суді апеляційної інстанції не був належним чином повідомлений, що позбавило права на судовий захист. 
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем здійснено позапланову невиїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Даноша» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з Приватним підприємством «Захід-Торг» за період з 01.01.2011 по 31.01.2011, наслідки якої оформлено актом від 20.04.2012 №167/22-1/32464900.
Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог частин першої та другої статті 203, статей 215, 228 Цивільного кодексу України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6, 201.10 статті 201, пункту 209.2 статті 209 Податкового кодексу України, що полягало у неправомірному включенні до складу податкового кредиту за січень 2011 року податку на додану вартість за операціями з Приватним підприємством «Захід-Торг» на підставі нікчемного правочину щодо капітального ремонту двох гідромоторів екскаватора гусеничного.
На підставі зазначеного акта перевірки Калуською об'єднаною державною податковою інспекцією Івано-Франківської області Державної податкової служби прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.05.2012 №000027221 про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 5086грн. штрафних (фінансових) санкцій.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що надані позивачем суду первинні документи підтверджують реальність спірних господарських операцій, а також здійснення таких операцій в межах господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Даноша».
Львівський апеляційний адміністративний суд зазначені доводи суду першої інстанції спростував, вказавши, що розбіжності даних, відображених у первинних документах, позбавляють можливості ідентифікувати господарські операції позивача з Приватним підприємством «Захід-Торг» як такі, що реально відбулися. При цьому суд розглянув справу в порядку письмового провадження відповідно до статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції).
За змістом пункту 2 частини першої цієї норми процесуального права суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних в ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Судом касаційної інстанції з'ясовано, що Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 02.12.2012 закінчив підготовку справи до апеляційного розгляду та призначив розгляд справи в судовому засіданні на 13.03.2015 о 12 год. 30 хв. (а.с. 107).
В матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень Товариству з обмеженою відповідальністю «Даноша» та Калуській об'єднаній державній податковій інспекції Івано-Франківської області Державної податкової служби із відміткою «судова повістка».
Так, згідно з рекомендованим повідомленням поштове відправлення 7900509732422 отримане Товариством з обмеженою відповідальністю «Даноша»  12.03.2015; згідно з рекомендованим повідомленням поштове відправлення 7900509732430 отримане Калуською об'єднаною державною податковою інспекцією Івано-Франківської області Державної податкової служби 11.03.2015 (а.с. 108, 109).
При цьому, судові повістки щодо повідомлення сторін про апеляційний розгляд справи в матеріалах справи відсутні.
Частиною першою статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України  (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції) передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають рівні процесуальні права і обов'язки.
Відповідно до пункту першого частини третьої статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України  (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції) особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів.
Порядок направлення судових викликів та повідомлень визначений Главою 3 Кодексу адміністративного судочинства України  (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції).
Відповідно до частини третьої  статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України    (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції) Судовий виклик або судове повідомлення осіб, які беруть участь у справі, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур'єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки, складеного відповідно до статті 34 цього Кодексу факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), електронною поштою, телефонограмою, опублікування у друкованому засобі масової інформації.
Повідомлення шляхом надсилання тексту повістки здійснюється за тими самими правилами, що і повідомлення шляхом надсилання повістки, крім випадків, установлених цим Кодексом.
Згідно з частиною третьою статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України    (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді першої інстанції) повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за три дні до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді. Повістка у справах, для яких встановлено скорочені строки розгляду, має бути вручена у строк, достатній для прибуття до суду.
Таким чином, за відсутності доказів факту отримання сторонами у справі повісток про виклик не пізніше, ніж за три дні до призначеної дати розгляду справи, у суду немає підстав для висновку про те, що такі сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду.
Як зазначено вище, матеріали справи не містять судових повісток щодо повідомлення сторін про апеляційний розгляд справи, а наявні повідомлення про вручення надісланої судом апеляційної інстанції кореспонденції позивачу і відповідачу містять відмітки про отримання 12.03.2015 та 11.03.2015 відповідно, в той час, коли розгляд справи призначено на 13.03.2015.
Враховуючи непідтвердження матеріалами справи факту повідомлення сторін у справі про її апеляційний розгляд в межах встановленого частиною третьою  статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України    (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції) строку, підстави вважати, що настали усі необхідні умови для застосування процесуальних наслідків, передбачених статтею 197 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.
Зазначені процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справ стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «Даноша» порушені через непоінформованість останнього про дату, час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
За правилами частини четвертої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов'язкове скасування судового рішення.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, зокрема, якщо справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
З огляду на викладене та враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення частини першої статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР), та вимог Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції), Верховний Суд дійшов висновку про необхідність скасування постанови суду апеляційної інстанції і направлення справи на новий розгляд до Львівського апеляційного адміністративного суду.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Даноша» задовольнити частково.
Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2015 у справі № 2а-2799/12/0970 скасувати.
Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду | | Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева В.В.Хохуляк