Постанова                                            
Іменем України
 
21 листопада 2018 року
м. Київ
 
справа № 206/3744/17
 
провадження № 61-1503св17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4
відповідач - ОСОБА_5,
третя особа - ОСОБА_6, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2017 року в складі судді Маштак К. С. та на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року в складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Каратаєва Л. О., 
 
ВСТАНОВИВ: 
 
У липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа фізична особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_6 (ОСОБА_6.) про стягнення збитків.
 
В обґрунтування позовних вимог указував, що він як ФОП уклав з ФОП ОСОБА_6 договір оренди належного йому автомобіля марки БАЗ Т713.21, номерний знак НОМЕР_1, 2011 року випуску, з оплатою 500 грн на місяць зі строком на три роки.
 
Відповідно до розділу договору «Інші умови» порядок відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження орендованого автомобіля, встановлюється чинним законодавством та відповідним договором про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажу по території України (під час дії якого був спричинений матеріальний збиток орендодавцю).
 
29 березня 2017 року ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_5 уклали договір про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажу, відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_6 доручила ОСОБА_5 виконати послуги перевезення та експедиції вантажів по території України. Згідно з актом приймання-передачі від 28 квітня 2017 року ОСОБА_5 отримав автомобіль без пошкоджень та дефектів, у технічно справному стані.
 
Згідно з умовами укладеного відповідачем та третьою особою договором якщо при поверненні транспортного засобу, який був наданий відповідачу в тимчасове користування, на ньому виявлені пошкодження, останній зобов'язаний на протязі 30 днів після його пошкодження або на протязі 30 днів після складання протоколу огляду таких пошкоджень суб'єктом оціночної діяльності відшкодувати третій особі або власнику пошкодженого транспортного засобу, якщо він відмінний від замовника/третьої особи, збитки або за погодженням із замовником третьою особою або власником пошкодженого транспортного засобу, якщо він відмінний від замовника/третьої особи, за власний кошт відремонтувати пошкоджений транспортний засіб у погоджений сторонами строк.
 
Посилаючись на те, що транспортний засіб повернуто позивачу з пошкодженнями, просив стягнути з відповідача 34 082 грн на відшкодування збитків, 3408, 20 грн штрафу, 3 800 грн витрат на правову допомогу, 1 000 грн послуг експерта.
 
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів наявність вини відповідача у завданні збитків.
 
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено. Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що договір між сторонами не укладався, зобов'язання за договором оренди транспортного засобу виникли у третьої особи, яка в установленому законом порядку не була залучена до участі у справі в якості відповідача, тому підстави для стягнення збитків з відповідача відсутні. 
 
У грудні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що укладаючи договори, сторони мають право врегулювати в них ті свої відносини, які не передбачені чинним законодавством. За своєю правовою природою договір про надання транспортно-експедиційних послуг є змішаним договором, який має у собі елементи різних договорів, у тому числі договору перевезення та договору транспортного експедирування. Отже суди дійшли помилкового висновку про те, що зазначений договір є нікчемним і що незалучення у справі ФОП ОСОБА_6 у якості відповідача є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, пред'явлених до ОСОБА_5 
 
Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються  спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
28 грудня 2017 року касаційну скаргу передано до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі. 
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
 
13 березня 2018 року справа надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Суди встановили, що 01 січня 2016 року ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_6 уклали договір оренди № 8050/16 належного позивачу автомобіля марки БАЗ Т713.21, номерний знак НОМЕР_1, 2011 року випуску, з оплатою 500 грн на місяць зі строком на три роки.
 
Відповідно до розділу договору «Інші умови» порядок відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження орендованого автомобіля, встановлюється чинним законодавством та відповідним договором про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажу по території України (під час дії якого був спричинений матеріальний збиток орендодавцю).
 
29 березня 2017 року ФОП ОСОБА_6 (замовник) уклала з ОСОБА_5 (виконавець) цивільно-правовий договір про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажу по території України, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується виконати послуги перевезення та експедиції вантажів за дорученням замовника по території України.
 
Згідно з актом передачі транспортного засобу в тимчасове користування виконавцю від 28 квітня 2017 року ФОП ОСОБА_6 передала ОСОБА_5 автомобіль марки БАЗ Т713.21, номерний знак НОМЕР_1. Автомобіль передано без пошкоджень в технічно справному стані, без будь-яких наявних дефектів (пункт 5 зазначеного акта).
 
06 червня 2017 року ОСОБА_5 повернув зазначений автомобіль ФОП ОСОБА_6 з наявними пошкодженнями. Актом огляду транспортного засобу від 06 червня 2017 року на автомобілі були наявні технічні пошкодження, вартість яких відповідно до звіту про оцінку вартості майнового збитку, заподіяного власнику транспортного засобу, від 07 червня 2017 року, складеного за заявою ОСОБА_4 становить 34 082 грн.
 
Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
 
Згідно зі статтею 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Особливості укладення та виконання договору найму (оренди) можуть бути передбачені законом.
 
Статтею 803 ЦК України передбачені правові наслідки пошкодження транспортного засобу, відповідно до яких наймач зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані у зв'язку із втратою або пошкодженням транспортного засобу, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини..
 
Установивши, що позивач та відповідач не мали договірних відносин, договір оренди транспортного засобу позивач уклав з ФОП ОСОБА_6, яка відповідно до зазначених норм закону зобов'язана відшкодувати збитки у зв'язку з пошкодженням автомобіля, якщо не доведе, що це сталося не з його вини, апеляційний суд не врахував зазначені вимоги закону та укладений між ФОП ОСОБА_7 та ОСОБА_5 договір про надання транспортно-експедиційних послуг, відповідно до умов якого у разі повернення пошкодженого автомобіля ОСОБА_5 зобов'язаний відшкодувати замовнику або власнику пошкодженого транспортного засобу, якщо він відмінний від замовника, збитки або за погодженням із замовником або власником пошкодженого транспортного засобу, якщо він відмінний від замовника, за власний кошт відремонтувати пошкоджений транспортний засіб у погоджений сторонами строк.
 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на встановлені судом обставини та на підставі частини першої статті 1166, статей 1172, 1188 ЦК України просив відшкодувати майнову шкоду, завдану відповідачем його автомобілю.
 
Так, особливості укладення та виконання договору найму (оренди) транспортного засобу регламентовані параграфом 5 глави 8 розділу ІІІ книги п'ятої ЦК України, норми якого залишено поза увагою суду.
 
Кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 60 ЦПК України, в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень).
 
Тлумачення статті 526 ЦК України дає підстави для висновку про те, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов'язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних так і недоговірних зобов'язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов'язання.
 
Зобов'язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
 
Аналіз положень статей 11, 1166 ЦК України дає підстави вважати, що підставою виникнення зобов'язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов'язання про відшкодування шкоди виникає за умов наявності шкоди, протиправної поведінки особи, яка завдала шкоду, наявності причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду та завданою шкодою, вина особи, яка завдала шкоду.
 
Частиною другою статті 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від відповідальності, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову апеляційний суд в порушення норм статей 303, 304 ЦПК України (в редакції, чинної на час розгляду справи) не виконав обов'язків, покладених на нього цивільним процесуальним законодавством, не встановив характер спірних правовідносин та не застосував при вирішенні спору правові норми, які їх регулюють. 
 
За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
   
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково. 
 
Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Постанова суду касаційної інстанції  набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                                   М. Є. Червинська
 
Судді                                                                                                Н. О. Антоненко     
                                                                                                            
                                                                                                            В.І. Журавель
                                                                                                            
                                                                                                            В.І. Крат
                                                                                                             
                                                                                                             В.П. Курило