ПОСТАНОВА
Іменем України

15 січня 2019 року 
Київ
справа №758/2471/17
адміністративне провадження №К/9901/43588/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Гімона М.М.,
суддів: Мороз Л.Л., Стародуба О.П.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року (головуючий суддя - Твердохліб В.А., судді: Костюк Л.О., Троян Н.М.) у адміністративній справі № 758/2471/17 за позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - Управління ПФУ)  про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у поновленні виплати їй пенсії за віком з 1 червня 2015 рок та зобов'язати нарахувати та виплатити їй пенсію за віком з 1 червня 2015 року по 18 жовтня 2016 року, стягнути на її користь понесені судові витрати у справі.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з липня 2011 року їй призначена пенсія за віком відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV). З 1 квітня 2015 року виплату пенсії припинено на підставі Закону України від 2 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», у зв'язку з тим, що вона працювала на посаді судді.  20 липня 2016 року звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії з 1 червня 2015 року, однак отримала відмову.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 17 серпня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Управління ПФУ щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 1 червня 2015 року по 18 жовтня 2016 року. Зобов'язано Управління ПФУ виплатити ОСОБА_1 раніше призначену пенсію за віком з 1 червня 2015 року по 18 жовтня 2016 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову. 

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована правильністю висновків суду першої інстанції, що з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії призначаються, зокрема, згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів», втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, а тому з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії, призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Також вказала на порушення апеляційним судом та неправильне застосування ним статті 151-2 Конституції України та статті 69 Закону України «Про конституційний Суд України» від 16 жовтня 1996 року оскільки всупереч нормам чинного законодавства та судової практики не застосував рішення Конституційного суду України при прийнятті оскаржуваної постанови та дійшов висновку про відсутність правових підстав для отримання пенсії у 2016 році. Крім того, апеляційним судом порушено та неправильно застосовано статтю 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у поєднанні зі статтею 1 Протоколу № 1 до неї, оскільки Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що обмеження виплати пенсії державним службовцям є порушенням вказаних вище положень Конвенції. 
                
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. 

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що ОСОБА_1 з 27 червня 2008 року перебуває на обліку в Управлінні ПФУ, отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV. Після досягнення пенсійного віку продовжувала працювати на посаді судді.

З 1 квітня 2015 року Управління ПФУ на підставі Закону України № 213 від 2 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» припинило позивачу виплату пенсії за віком. 

З 4 жовтня 2016 року ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ як суддя у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді згідно з розпорядженням від 10 жовтня 2016 року №192474.

20 липня 2016 року позивач звернулась з заявою до Управління ПФУ в якій просила виплатити пенсію за віком з 1 червня 2015 року по 31 липня 2016 року та поновити виплату з 1 серпня 2016 року.

Управління ПФУ здійснило позивачу перерахунок пенсії за віком з 1 серпня 2016 року, однак її виплата поновлена не була, що підтверджується розпорядженням від 8 серпня 2016 року №192474.

15 лютого 2017 року позивач повторно звернулась до Управління ПФУ із заявою про поновлення їй виплати пенсії за віком з 1 червня 2015 року.

Листом від 1 березня 2017 року №12189/07 Управління ПФУ повідомило про відсутність правових підстав для задоволення заяви про поновлення виплати пенсії, оскільки виплата пенсій працюючим суддям призупинена з 1 квітня 2015 року у зв'язку з прийняттям Закону України від 2 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії призначаються, зокрема, згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів», втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, а тому з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії, призначена відповідно до Закону №1058-IV.

Суд апеляційної інстанції не погодився з таким висновком суду першої інстанції та відмовив в задоволенні позову посилаючись на те, що оскільки позивач у 2015-2016 роках продовжувала працювати на посаді судді, то обмеження щодо тимчасового припинення виплати пенсії у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, встановлені частиною першою статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції відповідно до Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» безпосередньо її стосувалися. Крім того, в подальшому до вказаних Законів вносилися зміни, відповідно до яких було продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком апеляційного суду з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на час призначення пенсії за віком позивачу) пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Однак, в наступному законодавство, яке регулювало зазначені правовідносини, змінилося.

1 квітня 2015 року набрав чинності Закон № 213-VIIІ, яким внесено зміни до статті 47 Закону № 1058-IV та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Отже, з 1 квітня 2015 року призначені за Законом №1058-IV пенсії за віком не виплачуються, у разі роботи осіб на посадах, які дають право на призначення, зокрема, пенсій у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Разом з тим, пунктом п'ятим Прикінцевих положень Закону № 213-VIIІ передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до зазначених законів.

Оскільки Закон №213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії призначаються, зокрема, згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів», втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії, призначена відповідно до Закону №1058-IV.

Однак, з 1 січня 2016 року набрав чинності Закон України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 911-VIII) яким внесено зміни до частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», абзаци другий і третій якої викладені в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Отже, з 1 січня 2016 року призначені пенсії не виплачуються у разі роботи осіб на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, позивач має право на відновлення виплати пенсії лише з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року, оскільки з 1 січня 2016 року її виплата знову обмежена Законом № 911-VIII.

Разом з тим, відповідно до частин першої та другої статті 99 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Відповідно до статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи..

Матеріали справи не містять клопотань від позивача щодо поновлення строку звернення до адміністративного суду та не наведено аргументів, що такий не пропущено. Відсутні такі посилання і в касаційній скарзі.

Колегія суддів вважає, що будь-які об'єктивні чи суб'єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси. Пенсія є періодичним платежем, про зупинення його виплати позивач знав, а тому в разі незгоди, мав право звернутися до суду.

З огляду на наведене, з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду (16 лютого 2017 року), позовні вимоги за період з 1 червня 2015 року по 15 серпня 2016 року, включно підлягають залишенню без розгляду.

Посилання позивача на положення статті 46 Закону № 1058-IV, відповідно до якого нараховані суми пенсій, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-ким строком є безпідставними, оскільки за змістом наведеної норми, строк давності не застосовується лише до вимог щодо нарахованих пенсій, в спірних же правовідносинах суми пенсії не були нараховані пенсійним органом.

Оскільки в період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року Законом № 911-VIII встановлено обмеження виплати пенсій працюючим пенсіонерам, у разі їх роботи на посадах та на умовах, передбачених зокрема, Законом України Про судоустрій і статус суддів, то підстави для здійснення позивачу виплати призначеної їй пенсії на підставі Закону № 1058-ІV в період з 16 серпня 2016 року по 3 жовтня 2016 року відсутні.

Що ж стосується рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) на яке посилалась позивач в касаційній скарзі як на підставу задоволення позовних вимог, то такі є безпідставними, оскільки зазначеним рішенням визнані неконституційними положення статті 141 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, щодо обмеження та припинення виплати щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, в той час, як позивач у справі отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV, що не були предметом розгляду Конституційного Суду України та відповідно є чинними.

Відповідно до статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки обставини справи встановлені з достатньою повнотою, але судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, вони підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись статтями 345, 351, 356 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Подільського районного суду міста Києва від 17 серпня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії за період з 1 червня 2015 року по 15 серпня 2016 року включно, залишити без розгляду.

В задоволенні іншої частини адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон
Л.Л. Мороз
О.П. Стародуб
Судді Верховного Суду