Постанова
Іменем України
 
21 листопада 2018 року
м. Київ
справа №492/1678/15-ц 
провадження № 61-5648св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:  
 
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач) 
 
учасники справи:
позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Галицька»,     
відповідач - ОСОБА_1,  
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» на заочне рішення Арцизького районного суду Одеської області від 15 червня 2016 року у складі судді Гусєвої Н. Д. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року у складі суддів: Бабія А. П., Варикаші О. Д., Станкевича В. А.,  
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2015 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Галицька» (далі - ПрАТ «СК «Галицька») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Позов мотивовано тим, що 07 червня 2014 року на перехресті вул. Ольгівська та вул. Старопортофранківська у м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автобуса «БАЗ 2215 ЗНГ», державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Opel Calibra», державний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_4 При перевірці матеріалів настання страхового випадку за вказаною ДТП було встановлено, що на автобус «БАЗ 2215 ЗНГ», державний номер НОМЕР_1, видано поліс № АІ/2174782.  Також встановлено, що                   05 червня 2014 року між ПрАТ «СК «Галицька» та ОСОБА_1 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який посвідчений полісом                        № АІ/2174782. Згідно накладної від 02 червня 2014 року вказаний поліс було передано фізичній особі-підприємцю (далі - ФОП) ОСОБА_5, як страховому агенту. На підставі договору доручення № 00061 від 13 червня 2013 року ФОП ОСОБА_5 не вправі передавати виконання доручення іншим особам без письмової згоди страхової компанії. Разом із тим, страховий посередник ОСОБА_5 передав бланки суворої звітності, в тому числі і вказаний поліс особі, яка не мала права на оформлення страхових полісів позивача, а саме ОСОБА_6, який уклав договір з               ОСОБА_1  
ПрАТ «СК «Галицька» вказувало, що вказаний договір від 05 червня 2014 року є недійсним, оскільки укладений із особою, яка не була наділена повноваженнями укладати договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від імені ПрАТ «СК «Галицька», так як відсутній договір доручення на здійснення страхової діяльності. Також, договір укладено строком на один рік                                 з 05 червня 2014 року до 05 червня 2015 року, що суперечить вимогам пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно яких договори із власниками транспортних засобів, що підлягають обов'язковому технічному контролю, укладаються на строк, що не перевищує строку чергового проходження транспортним засобом обов'язкового технічного контролю, тому укладення договору страхування даного виду транспорту можливе виключно на піврічний термін. Договір страхування укладений з особою, який не є власником або володільцем транспортного засобу. Крім того, згідно довідки відділу ДАІ м. Одеси від 28 серпня 2014 року, виданої при оформлені вищезазначеної ДТП у водія ОСОБА_3, який керував автобусом «БАЗ 2215 ЗНГ», державний номер НОМЕР_1, був відсутній чинний поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
Посилаючись на викладені обставини ПрАТ «СК «Галицька», просило визнати недійсним договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений                  05 червня 2014 року та посвідчений полісом № АІ/2174782. 
Заочним рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 15 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що поліс № АІ/2174782 відповідає вимогам Закону України «Про страхування» стосовно форми та змісту договору страхування, містить всі істотні умови договору страхування, які визначені статтею 982 ЦК України, зокрема, містить предмет договору, розмір страхової суми та страхового платежу. Страховий платіж у сумі 563 грн 88 коп. сплачено страхувальником 05 червня 2014 року. Згідно витягу з Централізованої бази даних моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) станом на 07 червня 2014 року бланк полісу                         № АІ/2174782 використано та він є діючим, тобто страховик ПрАТ                            «СК «Галицька» надав інформацію МТСБУ про укладений договір. Неналежний контроль позивача за діяльністю страхового агента не впливає на права страхувальника за договором та не може бути підставою для визнання договору страхування недійсним.       
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року заочне рішення Арцизького районного суду Одеської області від 15 червня 2016 року залишено без змін. 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно та обґрунтовано, з урахуванням доводів сторін дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Позивачем підтверджено, що страховий платіж за договором було сплачено, поліс за формою та змістом відповідає вимогам закону, підписаний сторонами та завірений печаткою, що є підтвердженням того, що сторони уклали договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та досягли згоди стосовно істотних умов договору. 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «СК «Галицька» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що поліс підписаний та виданий особою, яка не мала права на вчинення таких дій, оскільки договір доручення було укладено між позивачем та ФОП ОСОБА_5, проте поліс підписаний та виданий ОСОБА_6 Крім того, відповідно до статті 998 ЦК України договір страхування визнається недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку. Договір обов'язкового страхування набрав чинності на наступний день після внесення страхового платежу, тобто договір набрав чинності з 11 червня 2016 року.   
Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ                від 15 березня 2017 року вказану справу призначено до судового розгляду.
 
05 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню. 
 
Відповідно до частин першої - п'ятої  статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
 
Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - и третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Згідно пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
 
Страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору (пункт 1.8 статті 1 Закону № 1961-IV). 
 
Відповідно до статті 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.
 
Статтею 998 ЦК України передбачено, що договір страхування визнається недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку.
Суди установили, що 05 червня 2014 року між ПрАТ «СК «Галицька» та          ОСОБА_1 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який посвідчений полісом № АІ/2174782, за яким застраховано транспортний засіб «БАЗ 2215 ЗНГ», державний номер НОМЕР_1.
07 червня 2014 року на перехресті вул. Ольгівська та                                                вул. Старопортофранківська у м. Одесі сталася ДТП за участю автобуса                         «БАЗ 2215 ЗНГ», державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2,               під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Opel Calibra», державний номер                    НОМЕР_2, який належить ОСОБА_4
Постановою Київського районного суду м. Одеси від 25 липня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі                 425 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 07 червня 2014 року                  о 21 годині 05 хвилин на перехресті вул. Ольгівська та                                                вул. Старопортофранківська у м. Одесі, ОСОБА_3, керуючи автомобілем «БАЗ», державний номер НОМЕР_1, виконуючи поворот ліворуч на зелений сигнал світлофора, не надав перевагу в русі автомобілю «Opel Calibra», державний номер НОМЕР_2, який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Після ДТП, а саме 10 червня 2014 року ОСОБА_3 повідомив ПрАТ                         «СК «Галицька» про страховий випадок, що мав місце 07 червня 2014 року. При цьому надано страховий поліс на ім'я ОСОБА_1 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АІ/2174782 від 05 червня 2014 року.
 
Перевіркою матеріалів про настання страхового випадку, ПрАТ СК «Галицька» встановлено, що транспортний засіб «БАЗ 2215 ЗНГ», державний номер                     НОМЕР_1, згідно полісу № АІ/2174782 обов'язкового страхування                  цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05 червня 2014 року застрахований у ПрАТ СК «Галицька». Згідно накладної № 1157 від 02 червня 2014 року поліс № АІ/2174782 було відпущено ФОП ОСОБА_5, який згідно договору-доручення № 00061 від 13 червня 2013 року є страховим агентом ПрАТ СК «Галицька» та наділений правами укладати з юридичними та фізичними особами договори страхування від імені страхової компанії. Відповідно до пункту 1.7 вищевказаного договору-доручення, страховий агент повинен виконати дане йому доручення особисто і не вправі передавати виконання доручення іншим особам без письмової згоди страхової компанії.
 
Відповідно до поліса № АІ/2174782 страховий платіж у розмірі 563 грн 88 коп. сплачено ОСОБА_1 05 червня 2014 року за квитанцією. 
 
Згідно меморіального ордера № 162302 від 10 червня 2014 року, наданого ПрАТ «СК «Галицька» здійснено оплату обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно договору № АІ/2174782 в сумі 563 грн 88 коп. 
 
Установлено, що оформлення полісу № АІ/2174782 вчиняв ОСОБА_6 
 
Інструкцією про порядок заповнення бланку поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зразка 2011 року, форма якого затверджена розпорядженням Держфінпослуг від 29 серпня 2011 року № 558 та протоколом Президії МТСБУ від 01 вересня 2011 року передбачено, що в розділі «3. Строк дії» бланку полісу прописом заносяться відомості - години, хвилини, день, місяць, рік початку та день, місяць, рік закінчення дії полісу.
 
Згідно поліса № АІ/2174782 строк його дії визначено з 00 год. 00 хв. 06 червня 2014 року до 05 червня 2015 року включно.   
 
Відповідно до статті 11 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. 
 
Судом установлено, що ПрАТ «СК «Галицька» є членом МТСБУ, отримує від нього бланки страхових полісів, звітує про укладення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і використання отриманих бланків. 
 
Згідно витягу з Централізованої бази даних МТСБУ станом на 07 червня                2014 року бланк поліса № АІ/2174782 використано та поліс діючий.    
 
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що спірний договір страхування, оформлений полісом № АІ/2174782, було укладено до моменту ДТП, та врахувавши, що позивачем не надано належних доказів про те, що страховий платіж на момент укладення договору страхувальником не було не сплачено, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про відмову у позові ПрАТ «СК Галицька». 
 
Згідно положеньстатті 983 ЦК України момент внесення страхувальником страхового платежу має значення при вирішенні питання щодо наявності обов'язку страховика здійснювати виплату страхового відшкодування за наслідками указаної ДТП на підставі спірного страхового договору, а не для визнання недійсним спірного договору страхування.

Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що спірний страховий договір укладено від імені ПрАТ СК «Галицька» особою, яка не була уповноважена на укладання договорів страхування, що, на думку скаржника, є підставою для скасування оскарженого рішення.
 
Як встановлено судом апеляційної інстанції, поліс № АІ/2174782 містить підпис особи, що його склала і затверджений печаткою страхової компанії. Позивачем не наведено доводів, що відтиск печатки ПАТ СК «Галицька» на полісі № АІ/2174782 є підробленим або ця печатка є недійсною. Вказаний поліс був переданий ФОП ОСОБА_5 за договором доручення № 00061 від 13 червня 2013 рокузгідно накладної № 1157 від 02 червня 2014 року. Представник позивача підтвердив подання страховиком інформації про укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних МТСБУ у встановленому законом порядку. 
 
Судами попередніх інстанцій вірно зазначено про те, що допущені працівниками страхової компанії порушення не тягнуть за собою визнання недійсним спірного страхового договору, оскільки укладений між ПАТ                     «СК «Галицька» та ФОП ОСОБА_5 договір доручення містить окремі санкції за порушення останнім, як агентом страхової компанії, умов цього договору. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що спірний договір страхування, оформлений полісом № АІ/2174782, на думку скаржника, укладено сторонами після настання ДТП спростовуються змістом спірного договору, який містить передбачені законом реквізити та затверджений чинними печатками ПАТ        «СК «Галицька», матеріалами справи та обґрунтованими висновками судів попередніх інстанцій.   
 
З огляду на те, що судом установлено, що спірний договір страхування, оформлений полісом № АІ/2174782, було укладено до моменту ДТПдоводи касаційної скарги про незастосування до вирішення спірних правовідносин статті 998 ЦК України є необґрунтованими. 
 
Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи були предметом розгляду суду апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.     
 
Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
 
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. 
 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. 
 
У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» залишити без задоволення. 
Заочне рішення Арцизького районного суду Одеської області від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня                   2016 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                          В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                      С. Ю. Мартєв
 
                                                                             В. В. Пророк  
 
                                                                             В. М. Сімоненко 
 
                                                                               С. П. Штелик