Постанова
Іменем  України
 
16 січня 2019 року
м. Київ
 
справа № 338/847/16-ц
провадження № 61-23994св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),
 
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1, 
відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3 (позивач за зустрічним позовом),
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішенняБогородчанського районного суду Івано-Фрнаківської області від 18 січня     2017 року у складі судді Битківського Л. М. та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Проскурніцького П. І., Васильковського В. М., Ясеновенко Л. В.,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Позов мотивовано тим, що 16 червня 2016 року близько 16 год. 00 хв в                     селі Пороги Богородчанського району Івано-Франківської області на автодорозі Богородчани-Гута сталася доржньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, який допустив наїзд на коня, що належить їй - потерпілій ОСОБА_1
Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 липня               2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених статями 122-4, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. 
ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126 КУпАП (передача керування автомобілем особі, яка не мала права керування транспортними засобами). 
Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_1 просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 19 047,62 грн на відшкодування завданої матеріальної шкоди, що полягає у втраті робочого коня червоної масті віком 10 років, стягнути 5 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди, а також судові витрати, а саме: 700,00 грн сплачених за експертну довідку,                   1 102,40 грн сплаченого судового збору та 4 000,00 грн понесених витрат на правову допомогу адвоката. 
У грудні 2016 року ОСОБА_3 заявив зустрічний позов до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.
Зустрічний позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 яка була власником та погоничем тварини (коня), 06 травня 2016 року о 16 год 00 хв. в селі Пороги на автодорозі Богородчани-Гута Богородчанського району Івано-Франківської області, всупереч вимог п. 7.7. Правил дорожнього руху (далі - ПДР) залишила коня без нагляду, що призвело до виходу тварини на проїзну частину дороги і спричинило аварійну обстановку. Вину ОСОБА_1 встановлено постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2016 року.
Автомобіль Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1, який належить йому (ОСОБА_3), отримав у результаті дорожньо-транспорної пригоди механічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту складає 8 650,00 грн. Вказані кошти, а також судові витрати представник ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_1
Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області            від 18 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь ОСОБА_1 12 857,00 грн на відшкодування майнової шкоди, 700,00 грн - витрати на сплату товарознавчого дослідження, 551,20 грн - витрати на сплату судового збору та 4 000,00 грн - витрати на правову допомогу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.
Рішення районного суду мотивовано тим, що винними діями відповідача ОСОБА_2, який скоїв дорожньо-транспортну пригоду та внаслідок дій ОСОБА_3, який як власник джерела підвищеної небезпеки, допустив ОСОБА_2 до керування належним йому транспортним засобом без жодних на те правових підстав, за відсутності посвідчення водія, позивачці ОСОБА_1 завдано майнової шкоди, яку слід стягнути з відповідачів солідарно.
Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не притягнута до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, тобто відсутній причинно-наслідковий зв'язок між її діями (бездіяльністю) та наслідком у вигляді дорожньо-транспортної пригоди у межах провадження у справах про адміністративне правопорушення. Разом з тим, груба необережність                ОСОБА_1, яка залишила коня випасатись на смузі відведення дороги без нагляду є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення на її користь моральної шкоди.
Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 лютого                 2017 року рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2017 року в частині задоволення первісного позову та стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 майнової шкоди і судових витрат скасовано та ухвалено нове рішення яким в задоволенні позову до ОСОБА_3 відмовлено.
Рішення першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 857,00 грн на відшкодування майнової шкоди 700,00 грн понесених витрат на сплату товарознавчого дослідження, 551,20 грн - на сплату судового збору та 4 000,00 грн - на правову допомогу, а також в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 залишено без змін. 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що встановлені судом правовідносини не передбачають солідарну відповідальність. Оскільки учасником дорожньо-транспортної пригоди був відповідач ОСОБА_2, який допустив наїзд на коня ОСОБА_1, тому саме він повинен нести матеріальну відповідальність та відшкодувати шкоду, заподіяну з його вини у розмірі середньої вартості коня, а саме 12 857,15 грн та судових витрат.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із недоведеності позовних вимог.
У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою в якій просив скасувати рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківського області від 18 січня 2017 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківського області від 14 лютого 2017 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
Касаційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2016 року, якою залишено без змін постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2016 року, встановлено також вину ОСОБА_1, яка у всупереч пункту 1.5, 7.7 «в» ПДР допустила вихід тварини на проїзду частину дороги, спричинивши аварійну обстановку.
Судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема статей 1166, 1167, 1187, 1193 ЦК України та порушенням норм процесуального права - статей 10, 57, 58, 59, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи).
Рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди не оскаржується та в касаційному порядку не переглядається (стаття 400 ЦПК України).
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 1 статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Судами встановлено, що 06 травня 2016 року в селі Пороги Богородчанського району Івано-Франківської області на автодорозі Богородчани-Гута сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, який допустив  наїзд на тварину (коня) і залишив місце ДТП.
Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 липня               2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених статями 122-4, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. 
Постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2016 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2016 року, встановлено, що в діях ОСОБА_1 вбачаються підстави для притягнення її до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 127 КУпАП, а саме, будучи власником та погоничем тварини (коня), 06 травня 2016 року о 16 год 00 хв. в селі Пороги на автодорозі Богородчани-Гута Богородчанського району Івано-Франківської області, всупереч вимог пункту 7.7. (в) ПДР залишила коня без нагляду, що призвело до виходу тварини на проїзну частину дороги і спричинило аварійну обстановку. Однак, відповідно до пункту 7 статті                  247 КУпАП провадження у справі було закрито у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення. 
Суди також встановили, що ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126 КупАП за фактом передачі             06 травня 2016 року керування транспортним засобом марки Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_2, який не мав посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «В».
Згідно із свідоцтвом про реєстрацію, виданим Литовською Республікою, серії НОМЕР_2, власником автомобіля Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1, є ОСОБА_4 (а. с. 103). 
Згідно з актом від 09 травня 2016 року, складеним завідувачем                   Яблунською дільничною лікарнею ветеринарної медицини за участю представників Порогівської сільської ради Івано-Франківської області було встановлено, що мерин червоної масті вагою близько 380 кг, що був травмований легковим автомобілем 06 травня 2016 року, отримав травму задньої правої кінцівки і лікуванню не підлягає. 
Згідно цінової довідки експерта А. Даниловича від 27 липня 2016 року, мінімальна вартість коня становить 6 666,67грн, максимальна - 18 047,62 грн, середня - 12 857,15 грн.
Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною п'ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Оскільки встановлено, що шкода заподіяна позивачу джерелом підвищеної небезпеки, суд апеляційної інстанції правильно стягнув шкоду з відповідача, який керував транспортним засобом під час ДТП.
Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі що відповідно до положень статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший                             статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня                  2006 року).
Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині - без змін.
 
Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2017 року в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | Н. О. Антоненко
| В. І. Журавель
| В. М. Коротун
| В. П. Курило