Постанова
Іменем України                     
 
12 грудня 2018 року
м. Київ
 
справа № 333/851/17-ц
 
провадження № 61-27335св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
відповідач - Міністерство оборони України,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2017 року                    у складі судді Тучкова С. С. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 30 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Полякова О. З., Воробйової І. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що з 01 серпня 1978 року по 24 червня 2004 року він проходив військову службу у Збройних Силах України. При виконанні службових обов'язків у нього з'явилися та загострилися численні хвороби пов'язані з проходженням військової служби, стан здоров'я значно погіршився. Посилався на хворобу очей з 981 року та вказував, що внаслідок захворювань, пов'язаних з проходженням військової служби, йому встановлено третю групу інвалідності безстроково. У зв'язку із вказаним він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, виконувати свою професійну діяльність, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування, що завдає йому значних моральних страждань. 
Вважав, що йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює виходячи з одного розміру мінімального прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб (1 247 грн) за кожен відсоток втрати працездатності (рішенням медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) від 11 травня 2004 року                      серії А № 219 встановлено 50 % стійкої втрати його професійної працездатності).
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Міністерства оборони України на свою користь моральну шкоду у розмірі 62 350 грн.
 
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня                  2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. В іншій частині позову відмовлено. 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності, що є наслідком захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків під час проходження військової служби. Керуючись статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтями 23, 170 ЦК України суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яку повинно відшкодувати Міністерство оборони України, як уповноважений орган державного управління, оскільки статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
 
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 30 серпня 2017 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України відхилено. Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2017 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції повно встановив обставини справи та законно задовольнив позов              ОСОБА_1, оскільки встановлення йому третьої групи інвалідності є наслідком захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби. 
Також апеляційний суд вважав правильним те, що моральну шкоду позивачу повинно відшкодувати саме Міністерство оборони України, як уповноважений орган державного управління.
 
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Міністерство оборони України просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно стягнули з Міністерства оборони України моральну шкоду на користь позивача, оскільки законодавством України військовослужбовцям надаються пільги, гарантії та компенсації, у тому числі й моральної шкоди, тобто така шкода врахована чинним законодавством, тому не має підстав для її стягнення у загальному порядку.
Посилається, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди саме Міністерством оборони України, оскільки він проходив військову службу з 1978 до 2004 року, тобто більшу частину він служив у Радянській Армії, до якої Міністерство оборони України відношення не має.
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу Міністерства оборони України, в якому вказує, що судові рішення судів попередніх інстанцій є законними, обґрунтованими та справедливими, а доводи касаційної скарги відповідача висновків судів не спростовують. Вказує, що встановлення йому третьої групи інвалідності стало наслідком проходження військової служби та завдає сильних моральних страждань.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.
 
Судами встановлено, що відповідно до військового квитка НОМЕР_1, ОСОБА_1 у період з 01 серпня 1978 року по 24 червня                   2004 року проходив військову службу.
 
Відповідно до виписки з акту МСЕК від 14 березня 2017 року ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності безстроково у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з виконанням обов'язків військової служби.
 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності, що є наслідком захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків під час проходження військової служби. За таких обставин, керуючись статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтями 23, 170, 1167 ЦК України, суди дійшли висновку, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, яку повинно відшкодувати Міністерство оборони України, як уповноважений орган державного управління, оскільки статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
 
Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна.
 
Згідно з положенням частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини 
 
У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 
При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди, необхідно з'ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.
 
Отже, наявність шкоди ще не породжує обов'язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб'єкта такої відповідальності, період завдання шкоди.
 
Відповідно до статті 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
 
Положеннями статті 11 вказаного Закону України встановлено, що військовослужбовці, військовозобов'язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров'я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.
Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовці, звільнені з військової служби унаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоров'я в порядку, встановленому Міністерством оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами. 
 
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. 
 
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
 
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 10 та частин першої та четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно з пунктами 2, 3 рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію у часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року №1рп/99 за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта у часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили у часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це у законі або іншому нормативно-правовому акті.
 
Встановивши, що підставою для встановлення ОСОБА_1 третьої групи інвалідності стали захворювання, пов'язані з проходженням військової служби, яку він проходив з 01 серпня 1978 року по 24 червня 2004 року, суди не врахували, що значну частину часу ОСОБА_1 проходив службу у Радянській Армії, тобто не у Збройних Силах України, які знаходять у підпорядкуванні Міністерства оборони України (стаття 3 Закону України «Про Збройні Сили України»), та захворювання очей, як позивач вказував у позові, у нього з'явилося з 1981 року та ним не конкретизовано та не доведено, коли саме у нього з'явилися та розвинулися інші хвороби, а спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди, тому відсутні підстави для покладення обов'язку про відшкодування моральної шкоди саме на Міністерство оборони України, яке було утворено у 1991 році.
 
Суди також не звернули увагу, що військовослужбовці та особи, на яких поширюється дія законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» користуються усіма правами і свободами людини і громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими у Конституції України та законах України.
 
Ураховуючи викладене, суди у порушення вимог статей 212-214, 303,                315 ЦПК України 2004 року не звернули увагу на те, коли саме у              ОСОБА_1 виникло право на відшкодування моральної шкоди та чи повинно відповідати за цю шкоду Міністерство оборони України, неправильно визначилися із правовідносинами, що склалися та законом, який підлягає застосуванню до них, що призвело до помилкового задоволення його позову.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
 
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
 
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня                    2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 30 серпня 2017 року скасувати.
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди відмовити. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Є.В. Синельников
 
С. Ф.Хопта
 
                                                                                                            Ю.В. Черняк