Постанова
Іменем України
 
19 грудня 2018 року
м. Київ
 
справа № 450/1990/11  
 
провадження № 61-6041св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач) 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
відповідачі: Солонківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, 
треті особи: голова Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Ткачук ВіталійВасильович, садівничий кооператив власників «Троянда»,
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - ОСОБА_8 - на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року у складі судді Данидів Є. О. та рішення апеляційного суду Львівської області від 20 січня 2016 року  у складі суддів: Мусіної Т. Г., Бермеса І. В., Савуляка Р. В.,  
 
В С Т А Н О В И В :
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У жовтні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 про визнання частково недійсними та скасування державних актів на право власності на землю та договору дарування земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні землями загального користування та зобов'язання до вчинення дій, в якому просила: визнати недійсним та скасувати договір дарування земельної ділянки, укладений 23 жовтня 2007 року між                        ОСОБА_11 та обдарованим ОСОБА_2 в частині розміру земельної ділянки 0,0496 га; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 22 серпня                  2008 року на ім'я ОСОБА_2 в частині розміру земельної ділянки 0,0496 га; визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданий Солонківською сільською радою народних депутатів 20 грудня 1995 року ОСОБА_12 в частині розміру земельної ділянки 0,0490 га; зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3,                 ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 привести належні їм земельні ділянки до розмірів 0,045 га відповідно до рішення виконкому Солонківської сільської ради від 20 квітня 1995 року; зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні дорогою загального користування - АДРЕСА_1 шляхом розширення її до первісної ширини 4,88 м; зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 демонтувати вигрібну яму, яка розташована на території земельної ділянки у садівничому кооперативі власників «Троянда».
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням виконавчого комітету Солонкінської сільської ради від 20 квітня 1995 року у приватну власність передано земельні ділянки у розмірах відповідно до протоколу № 15                            від 09 червня 1994 року, а саме: ОСОБА_12- 0,045 га, ОСОБА_11 -                   0,045 га. Державні акти вказані особи отримали на земельні ділянки вже у більшому розмірі, а саме: ОСОБА_13 - 0,0490 га, ОСОБА_11 - 0,0496 га. Збільшення площ вказаних ділянок сталося за рахунок дороги загального користування, яку останні самовільно захопили, чим суттєво звузили вказану дорогу та створили перешкоди у користуванні нею не лише позивачу, а й іншим членам кооперативу. ОСОБА_11 23 жовтня 2007 року подарував свою земельну ділянку розміром 0,0496 га своєму сину ОСОБА_2, який отримав державний акт на неї 22 серпня 2008 року. ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер, спадкоємцями є відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Крім того, ОСОБА_13 самовільно встановив біля дороги компостну яму поряд з будинком позивача, порушивши при цьому санітарно-будівельні норми.
Справа судовими органами розглядалась неодноразово.
Останнім рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області                     від 02 жовтня 2015 року вказаний позов задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 22 серпня 2008 року на ім'я ОСОБА_2а в частині розміру земельної ділянки 0,0496 га;визнано недійсним та скасовано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданий Солонківською сільською радою народних депутатів 20 грудня 1995 року ОСОБА_12 в частині розміру земельної ділянки 0,0490 га. Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3,                 ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 привести належні їм земельні ділянки до розмірів 0,045 га відповідно до рішення виконкому Солонківської сільської ради від 20 квітня 1995 року. Зобов'язано ОСОБА_2,                         ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні дорогою загального користування - АДРЕСА_1 шляхом розширення її до первісної ширини 4,88 м. Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 демонтувати вигрібну яму, яка розташована на території земельної ділянки у садівничому кооперативі власників «Троянда».
У задоволенні позову в частині визнання недійсним та скасування договору дарування земельної ділянки, укладеного 23 жовтня 2007 року між                        ОСОБА_11 та обдарованим ОСОБА_2, в частині розміру земельної ділянки 0,0496 га відмовлено.Здійснено розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що із звіту про проведення технічного обстеження об'єкта дороги місцевого значення АДРЕСА_12 Пустомитівського району Львівської області вбачається, що земельну ділянку позивача від земельних ділянок                  ОСОБА_2 та ОСОБА_12 відділяє дорога. Таким чином, можливість заїзду позивача до своєї земельної ділянки прямопропорційно залежить від ширини дороги загального користування. Згідно звіту про проведення технічного обстеження об'єкта дороги місцевого значення АДРЕСА_2 до житлового будинку АДРЕСА_3 не відповідає містобудівним, санітарно-технічним та протипожежним нормам, зокрема: пунктам 3.19, 3.22, 3.47*,3.49, 3.51,7.26 ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень», пунктам 6.27,7.2, 7.5, ДБН Б.2.4-1-94 «Планування і забудова сільських поселень», пунктам 2.10, 2.16, 2.17, 6.11 ДБН В.2.3-5-2001 «Вулиці і дороги населених пунктів»; звуження дороги порушує права інших співвласників в користуванні і можливості безпечно керувати автотранспортом для заїзду у гараж власниці будинку НОМЕР_3 ОСОБА_1 згідно пункту 4.5.1 ДБН В.2.3-5-2001; позивачем не порушено межі дороги і не звужено її при влаштуванні огорожі; розташування компостосховища на відстані 8,75 м від житлового будинку                   АДРЕСА_3 не відповідає пункту  3.30 ДБН 360-92**. Сторонами не надано доказів того, що при виготовленні оскаржуваних державних актів виникла необхідність у збільшенні площ земельних ділянок, що перебувають у власності відповідачів, у зв'язку із особливостями їхнього розташування на місцевості. Рішень органу місцевого самоврядування про розширення спірних земельних ділянок шляхом збільшення їхньої площі суду не представлено. Таким чином,  незаконне збільшення площ належних ОСОБА_11 та                    ОСОБА_12 земельних ділянок за рахунок захоплення ними дороги загального користування, яка повинна становити 4,88 м, що в свою чергу, крім іншого, порушує право позивача на використання дороги для заїзду до своєї ділянки.  ОСОБА_13 при забудові належної йому земельної ділянки по АДРЕСА_4 встановив біля дороги загального користування компостну яму поряд з будинком позивача ОСОБА_1 по АДРЕСА_5». Позовна вимога про визнання недійсним та скасування договору дарування земельної задоволенню не підлягає, оскільки позивач не є стороною спірного договору, а її права будуть відновлені шляхом приведення спірних земельних ділянок до попереднього стану та розширення дороги загального користування до встановлених законом меж. 
Рішенням апеляційного суду Львівської області від 20 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 23 жовтня 2007 року. Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0496 га, укладений 23 жовтня 2007 року між                        ОСОБА_11 та обдарованим ОСОБА_2 В частині зобов'язання                   ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 ліквідувати вигрібну яму рішення суду частково змінено, зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 демонтувати компостосховище, розташоване на межі земельної ділянки АДРЕСА_6 навпроти будинку                  НОМЕР_3, належного позивачу. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_12 та ОСОБА_11 передано у приватну власність земельні ділянки для ведення садівництва по 0,0450 га кожному, іншого рішення загальних зборів садівничого товариства «Троянда» про збільшення їм площі земельної ділянки відповідно до 0,0496 га та 0,490 га за рахунок земель загального користування кооперативу не приймалось, що свідчить про незаконність набуття названими членами кооперативу та їх правонаступниками права власності на земельні ділянки більшою площею. Доводи позивача про те, що про дійсні розміри земельних ділянок відповідачів та порушення свого права вона дізналась лише у квітні 2010 року нічим не спростовані, тому підстави для застосування положень частини третьої статті 267 ЦК України відсутні. Згідно планувальної структури АДРЕСА_7 з проїзною частиною перед ділянкою НОМЕР_3 (позивача ОСОБА_1.) складала                    4,88 м разом з водовідвідними канавами, що підтверджується копією плану садівничого кооперативу та оглянутим в судовому засіданні оригіналом цього плану. Внаслідок таких дій відповідачів, які приєднали частину дороги спільного користування, засипали водовідвідну канаву та встановили металеву огорожу за межею червоної лінії, ширина дороги загального користування звузилась на ширину від 0,52 до 0,72 м, що унеможливлює нормальний заїзд на ділянку НОМЕР_3 до будинку ОСОБА_1 і, відповідно, створює для неї як власника земельної ділянки та житлового будинку перешкоди у користуванні належним їй майном, тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про необхідність захисту її порушених прав шляхом визнання недійсними державних актів відповідачів та зобов'язання їх усунути перешкоди шляхом розширення дороги до первісної ширини 4,88 м. При визначенні ширини спірної дороги, що проходить між ділянками сторін, експерт правильно виходив з положень будівельних норм ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, які затверджені Державним комітетом у справах архітектури, будівництва України та поширюються на проектування нових і реконструкцію існуючих міських і сільських поселень України. Садівничий кооператив «Троянда» хоча і розміщений за межами населених пунктів, проте адміністративно приєднаний до Солонківської сільської ради, що відповідає пункту 3.38 ДБН 360-92**. Таким чином, правомірним є застосування пунктів 3.22*, 3.41*, 3.47* ДБН 360-92**, ДБН Б.2.4-1-94 «Планування і забудова сільських поселень», які регулюють ширину проїжджої частини дороги на території дачного чи садівницького поселення (району). Разом з тим,  не можна погодитись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування, оскільки дарувальник  набув право власності на земельну ділянку збільшеною площею без достатніх правових підстав внаслідок самочинних дій, що встановлено судом, і державний акт на право власності на цю земельну ділянку визнано недійсним. Крім того, підставою для державної реєстрації права власності на земельну ділянку є нотаріально посвідчений договір відчуження нерухомого майна, а не державний акт, залишення дійсним оспорюваного договору дарування земельної ділянки площею 0,0496 га створює можливість повторної реєстрації права власності на земельну ділянку цією ж площею, тому спір не буде вирішено, а захист порушеного права ОСОБА_1 не відбудеться. Влаштування компостосховища не відповідає будівельним та санітарно-технічним державним нормам, зокрема пунктам 3.30, 3.31 ДБН 360-92** та підлягає засипці місцевим ґрунтом з пошаровим трамбуванням.
 
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2016 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ,представник ОСОБА_2 та ОСОБА_9 - ОСОБА_8 - просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані державні акти не порушують права позивача; суд визнав недійсними державні акти в частині площі земельної ділянки, проте не вказав, як це рішення суду виконати; судами не вказано норму закону, якою визначено ширину дороги в 4,88 м;  СВК «Троянда» не є містом, селищем, селом чи будь-яким іншим населеним пунктом, тому до вирішення спірних правовідносин не поширюються правила ДБН Б.2.4-1-94 «Планування і забудова сільських поселень» та ДБН В.2.3-5-2001 «Вулиці та дороги населених пунктів». Крім того, суд не дав оцінки застосуванню строків позовної давності, враховуючи те, що спірні державні акти видано у  1995 році. 
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Суди установили, що згідно державного акту на право користування землею, виданого виконавчим комітетом Пустомитівської районної Ради народних депутатів у 1979 році та зареєстрованого за № 45, Українському науково-дослідному інституту фізіології та біохімії сільськогосподарських тварин УРСР було надано у постійне користування земельну ділянку площею 2,7 га для колективного саду.
У відповідності до акта від 06 травня 1994 року про перенесення в натурі проекту відведення земельної ділянки вказану вище земельну ділянку передано інститутом фізіології і біохімії тварин УААН кооперативному товариству садоводів «Троянда». У вказаному акті № 45 зазначено, що земельна ділянка була надана на підставі рішення Львівського облвиконкому від 17 жовтня 1978 № 481 із земель радгоспу «Перемога».
Згідно пунктів1, 2 статуту СКВ «Троянда» за рішенням виконавчого комітету Солонківської сільської ради народних депутатів № 15 від 20 квітня 1995 року садівничому кооперативу виділено земельну ділянку загальною площею 3,0886 га, яка складається з земель загального користування площею                  0,3240 га, що перебувають у колективній власності кооперативу, та із земель площею 2,7656 га, що перебувають у приватній власності членів кооперативу.
Рішенням виконавчого комітету Солонківської сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області від 20 квітня 1995 року «Про передачу земельних в приватну власність для ведення садівництва і городництва АДРЕСА_8 були передані у приватну власність земельні ділянки в розмірах, визначених у протоколі № 15 від 09 червня 1994 року, зокрема, ОСОБА_12 та                       ОСОБА_11 надано у приватну власність земельні ділянки по 0,045 га кожному.Цим же рішенням ОСОБА_1 надано у власність земельну ділянку площею 0,0954 га.
20 грудня 1995 року на підставі вказаного рішення ОСОБА_11 отримав державний акт про право власності на землю серії НОМЕР_4, відповідно до якого йому передана у власність земельна ділянка, розташована на території Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області площею 0,0496 га в межах згідно з планом для ведення садівництва; ОСОБА_13 отримав державний акт про право власності на землю серії НОМЕР_5, відповідно до якого йому передано у власність земельна ділянка, розташована на території Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області площею 0,0490 га в межах згідно з планом для ведення садівництва.
На підставі договору дарування земельної ділянки, укладеного 23 жовтня 2007 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 останній набув у власність земельну ділянку площею 0,0496 га, розташовану на території Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, передану для ведення садівництва. Державний акт про право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_2 22 серпня 2008 року.
Земельні ділянки ОСОБА_11, ОСОБА_12 згідно їх опису  по лініях від А до Б межують із землями загального користування (дорога). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_13 помер. Спадкоємцями останнього є: ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 
Відповідно до статей 6, 17 ЗК України 1990року (в редакції, чинній на час видачі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 оспорюваних державних актів) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для ведення садівництва. Передача земельних ділянок у приватну власність громадян, проводилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки, шляхом прийняття відповідного рішення.
За змістом статті 57 ЗКУкраїни 1990 року (в редакції,чинній на час видачі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 оспорюваних державних актів)земельні ділянки для колективного садівництва складаються  із земель загального  користування,  що  перебувають  у  колективній власності кооперативу, та із земель, що  перебувають  у  приватній власності членів кооперативу.
До земель загального користування належать земельні  ділянки, зайняті охоронними зонами, шляхами, проїздами, спорудами та іншими об'єктами загального користування. На  землі  загального  користування   сільською,    селищною, міською,  районною  Радою   народних    депутатів   садівницькому кооперативу видається державний акт на право власності на землю.
 На  ділянки,  що  передаються  у  власність  кожному  членові садівницького  кооперативу, сільськими, селищними, міськими, районними Радами  народних депутатів за поданням відповідних кооперативів видається державний акт на право приватної  власності на земельну ділянку.
Згідно із статтями 126, 152, 155 ЗК України державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та цивільно-правових угод.
У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.
За положенням статті 4 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
 
Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про обґрунтованість позовних вимог.
Погодитися із висновками судів про порушення прав позивача оспорюваними державними актами та договором дарування не можна з огляду на таке.
Згідно планувальної структури АДРЕСА_9 з проїзною частиною перед ділянкою НОМЕР_3 станом на 1995 рік складала 4,88 м. 
На момент звернення позивача до суду проміри дороги від крайніх огороджувальних конструкцій становлять від 4,35 м до 4,15 м. 
Підстави заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що               ОСОБА_11 та ОСОБА_13 збільшили розміри своїх земельних ділянок, ліквідувавши придорожню канаву та звузивши дорогу загального користування. 
Згідно звіту про проведення технічного обстеження об'єкта дороги місцевого значення АДРЕСА_2 до житлового будинку НОМЕР_3 на                               АДРЕСА_10 не відповідає містобудівним, санітарно-технічним та протипожежним нормам, зокрема: пунктам 3.19, 3.22, 3.47*,3.49, 3.51,7.26 ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень», пунктам 6.27,7.2, 7.5, ДБН Б.2.4-1-94 «Планування і забудова сільських поселень», пунктам 2.10, 2.16, 2.17, 6.11 ДБН В.2.3-5-2001 «Вулиці і дороги населених пунктів»; звуження дороги порушує права інших співвласників в користуванні і можливості безпечно керувати автотранспортом для заїзду у гараж власниці будинку НОМЕР_3 ОСОБА_1 згідно пункту 4.5.1 ДБН В.2.3-5-2001. 
Разом з тим, невідповідність спірного проїзду вимогам ДБН у звіті пов'язується із руйнуванням ОСОБА_11 та ОСОБА_12 водовідвідної канави та влаштуванням огорож на своїх земельних ділянках за рахунок земель загального користування (дороги). 
Солонківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області за наслідками обстеження земельних ділянок встановила обставини порушення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 нормативів встановлення огорож (т. 2,                        а. с. 171). 
Таким чином, ОСОБА_1 не обґрунтовувала заявлений позов невідповідністю правовстановлюючих документів відповідачів на землю вимогам закону, не доводила доказами неправомірність видачі державних актів чи встановлення визначених ними меж земельних ділянок ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в натурі. 
Фактично порушення її прав пов'язане із руйнуванням ОСОБА_11 та ОСОБА_12 водовідвідної канави та влаштуванням огорож на своїх земельних ділянках за рахунок земель загального користування (дороги). Вказані обставини становлять підставу негаторного позову про усунення порушення права (зобов'язання влаштувати водовідвідну канаву, знести огорожу), проте не можуть мати наслідком недійсність державних актів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на землю. 
Крім того, згідно пункту 3.22 ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі (розділ 7), слід формувати мережу внутрішньоквартальних проїздів. Ширина їхньої проїжджої частини з однією смугою руху приймається 3,5 м, з двома - 5,5 м. На односмугових проїздах передбачаються роз'їзди.
Розрахункові параметри вулиць і доріг міст визначено пунктом 7.27 ДБН 360-92**, в якому зазначено, що на вулицях і дорогах місцевого значення ширина однієї смуги проїзної частини має становити 3,0-3,5 м. 
Проміри спірної дороги від крайніх огороджувальних конструкцій становлять від 4,35 м до 4,15 м. 
З урахуванням викладеного, у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування договору дарування земельної ділянки, державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, зобов'язання відповідачів привести належні їм земельні ділянки до розмірів 0,045 га, усунення перешкод в користуванні дорогою загального користування  шляхом розширення її до первісної ширини 4,88 м необхідно відмовити із скасуванням ухвалених судових рішень у частині за статтею 412 ЦПК України. 
В цій частині позов необґрунтований, тому підстав для застосування заявленої відповідачами позовної давності не вбачається.
Щодо вимоги позивача про зобов'язання ОСОБА_3, ОСОБА_9,                       ОСОБА_10, ОСОБА_6 демонтувати вигрібну яму, колегія суддів погоджується із обґрунтованістю позову в цій частині. 
Згідно з частиною статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).
Відповідно до статті 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.
Вимоги до забудови нових і реконструкції існуючих територій дачних і садівницьких товариств та об'єднань громадян викладені  у відповідному  розділі  ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень». 
Відповідно до пункту 3.47* ДБН 360-92** на територіях дачних та садівницьких поселень трасування доріг і проїздів, розміщення вбудовано-прибудованих або окремо розташованих гаражів, дачних та садових будинків, інших споруд та відстані між ними слід приймати у відповідності з вимогами розділів «Садибна забудова» та «Протипожежні вимоги» (додаток 3.1). 
Згідно пункту 3.30 ДБН 360-92** спорудження надвірних господарських будівель по лінії забудови вулиць і проїздів забороняється, їх треба зводити у глибині садиби з дотриманням санітарних і протипожежних вимог.
Пункт 3.31 ДБН 360-92** регламентує: дворову вбиральню і компостосховище рекомендується розміщувати безпосередньо біля сараю для худоби на відстані не менше 15 м від житлових будинків і 20 м від джерела водопостачання (колодязя), обов'язково враховуючи напрямок ухилу ділянки.
Виходячи з вищенаведеного, влаштування компостосховища на відстані                 8,75 м від житлового будинку№ АДРЕСА_11 відповідає будівельним та санітарно-технічним державним нормам, а тому вказана будівля підлягає демонтажу. 
Позовна давність не поширюється на вказані вимоги негаторного позову, оскільки порушення прав позивача триває у часі, тобто початковий момент перебігу позовної давності зміщується із кожним новим порушенням права власника або володільця. У цій частині доводи касаційної скарги є необґрунтованими.
В цій частині апеляційний суд вирішив справу згідно закону, а тому ухвалене ним рішення в цій частині залишається без змін на підставі статті 410 ЦПК України. 
Керуючись статтями 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - ОСОБА_8 - задовольнити частково. 
 
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 20 січня                   2016 року скасувати у частині вирішення позову ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування договору дарування земельної ділянки, державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, зобов'язання відповідачів привести належні їм земельні ділянки до розмірів 0,045 га, усунення перешкод в користуванні дорогою загального користування  шляхом розширення її до первісної ширини 4,88 м.
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 про визнання недійсним та скасування договору дарування земельної ділянки, державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, зобов'язання відповідачів привести належні їм земельні ділянки до розмірів 0,045 га, усунення перешкод в користуванні дорогою загального користування  шляхом розширення її до первісної ширини 4,88 м відмовити. 
 
У частині вирішення позову ОСОБА_1 про зобов'язання ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 демонтувати компостосховище рішення апеляційного суду Львівської області від 20 січня 2016 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                          В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                      С. Ю. Мартєв
 
                                                                                  В.М. Сімоненко
 
                                                                             І. М. Фаловська
 
                                                                    С. П. Штелик