ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року 
м. Київ

Справа №  921/653/17-г/4 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,
за участю секретаря судового засідання - Журавльова А.В.,
за участю представників:
позивача - не з'явились,
відповідача - не з'явились,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу 
Фізичної особи - підприємця Шкарупи Світлани Павлівни на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.07.2018 (головуючий суддя Зварич О.В., судді Дубник О.П., Хабіб М.І.) та рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.03.2018 (суддя Бурда Н.М.) 
у справі № 921/653/17-г/4
за позовом Фізичної особи - підприємця Шкарупи Світлани Павлівни 
до Тернопільської міської ради  
про визнання права укладання договору та зобов'язання вчинити дії,  

Історія справи
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
1. В листопаді 2017 року ФОП Шкарупа С.П. звернулась до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Тернопільської міської ради (з урахуванням заяви про зміну предмету або підстав позову від 17.01.2018), у якому просила:
- визнати за Шкарупою Світланою Павлівною право укладання договору оренди землі терміном на 49 років для обслуговування прийнятого до експлуатації комплексу: зупинки громадського транспорту з об'єктом торгівельно-побутового призначення, який зазначений в Сертифікаті відповідності № ТП000553 від 03.03.2011;
- зобов'язати Тернопільську міську раду прийняти рішення про виділення земельної ділянки площею 0,0250 га СПД ФОП Шкарупі С.П. терміном на 49 років за адресою м. Тернопіль, вул. Протасевича для обслуговування прийнятого до експлуатації об'єкта, зазначеного в Сертифікаті відповідності № ТП000553 від 03.03.2011 як: "(окремий пусковий комплекс) зупинка громадського транспорту "вул. Протасевича" з об'єктом торгівельно-побутового призначення" та на підставі цього рішення укласти відповідний договір оренди землі.
2. Обгрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач зазначає, що відповідач не визнає за позивачем права на оренду спірної земельної ділянки, яка обтяжена прийнятим до експлуатації об'єктом. Одночасно, на думку позивача, він має право на укладення договору оренди землі для обслуговування прийнятого до експлуатації об'єкта.
3. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.03.2018 у справі №921/653/17-г/4, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.07.2018, в позові відмовлено.
4. Мотивуючи рішення, суд першої інстанції інстанції зазначив, що позивач не довів належними і допустимими доказами свого права на оренду земельної ділянки кадастровий номер 6110100000:08:014:0024 та, відповідно, його вимоги про зобов'язання органу місцевого самоврядування прийняти рішення про її виділення та укладення договору оренди терміном на 49 років. Крім того, апеляційний господарський суд, посилаючись на приписи ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, зазначив також як підставу для відмови у позові те, що обраний позивачем спосіб захисту не спрямований на відновлення його прав стосовно оренди земельної ділянки.   
5. Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 31.07.2009 між Тернопільською міською радою (орендодавець) та СПД Шкарупою С.П. (орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець на підставі рішення Тернопільської міської ради від 30.04.2009 №5/26/81 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться у м. Тернополі, вул. Протасевича. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 250 кв.м (п.2 договору).
6. У відповідності до п. 8 договір укладено терміном на 5 років - з 30.04.2009 по 30.04.2014. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Відповідно до п. 37 дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.
7. Земельна ділянка передається в оренду для будівництва та обслуговування зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з об'єктом торгівельно-побутового призначення (п. 15 договору).
8. На підставі акту прийому передачі від 19.11.2009 орендодавець передав орендарю об'єкт оренди.
9. Відповідно до акту готовності об'єкта до експлуатації за №588 від 22.02.2011 підтверджено, що об'єкт - зупинка громадського транспорту "вул. Протасевича" з об'єктом торгівельно-побутового призначення готовий до експлуатації.
10. Сертифікатом відповідності №ТП 000553 від 03.03.2011 Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області засвідчила відповідність закінченого будівництвом об'єкта - зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з об'єктом торгівельно-побутового призначення, проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтвердила його готовність до експлуатації. 
11. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.09.2016 у справі №921/414/16-г/4, яке набрало законної сили, відмовлено в позові Шкарупи С.П. до Тернопільської міської ради про визнання договору оренди землі від 31.07.2009 укладеним, встановлено відсутність підстав для визнання договору поновленим (продовженим) на той же строк і на тих же умовах.
12. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 25.03.2016 у справі №921/102/15-г/7, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.07.2016, відмовлено в позові ФОП Шкарупи С.П. до Тернопільської міської ради про визнання договору оренди земельної ділянки від 31.07.2009 таким, що є поновленим на той самий строк і тих самих умовах, та про зобов'язання керівника Тернопільської міської ради, як органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі в місячний строк, в обов'язковому порядку укласти та підписати додаткову угоду до договору оренди землі від 31.07.2009 на той самий строк на тих самих умовах.
13. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2016 у справі №921/225/16-г/13 визнано за ФОП Шкарупою С.П. право власності на нерухоме майно - об'єкт торгівельно-побутового призначення, загальною площею 34 кв.м за адресою: м. Тернопіль вул. Протасевича (біля будинку 18). Припинено провадження у справі в частині вимоги про визнання договору оренди земельної ділянки від 31.07.2009 поновленим на підставі укладеної додаткової угоди від 02.02.2014.
14. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.10.2016, яка набрала законної сили, вищезазначене рішення Господарського суду Тернопільської області скасовано в частині задоволення позову про визнання за ФОП Шкарупою С.П. права власності на нерухоме майно - об'єкт торгівельно-побутового призначення, загальною площею 34 кв.м за адресою: м. Тернопіль, вул. Протасевича (біля будинку 18). В цій частині прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. В решті рішення господарського суду Тернопільської області від 13.06.2016 залишено без змін.
15. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 17.05.2017 у справі №921/231/17-г/17, що набрало законної сили, відмовлено в задоволенні позову ФОП Шкарупи С.П. до Тернопільської міської ради про визнання права користування новозбудованим нерухомим майном - зупинкою громадського транспорту з об'єктом торгівельно-побутового призначення та визнання Сертифікату відповідності від 03.03.2011 підставою для оформлення права власності на зупинку громадського транспорту "вул. Протасевича".
Зазначеним рішенням встановлено, зокрема такі обставини:
- рішенням Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014 відмовлено ФОП Шкарупі С.П. в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0250 га для обслуговування зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з об'єктом торгівельно-побутового призначення, у зв'язку із неодноразовими правопорушеннями в діяльності, вирішено припинити право користування зазначеною земельною ділянкою та зобов'язано ФОП Шкарупу С.П. в двадцятиденний термін з дня прийняття рішення повернути вказану земельну ділянку;
- рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1185 від 19.11.2014 зобов'язано Управління житлово-комунального господарства, благоустрою та екології, містобудування, архітектури та кадастру, відділу земельних ресурсів організувати і провести роботи по демонтажу тимчасових споруд, які влаштовані без документів, що посвідчують право користування землею згідно додатку, зокрема об'єкт: тимчасова споруда "Христя", розташована по вул. Протасевича біля будинку №18 ФОП Шкарупа С.П.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
16. Не погоджуючись з судовими рішеннями, позивач подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про часткове визнання позовних вимог.  
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)
17. Апеляційний господарський суд, не дослідивши заяву позивача до міської ради від 24.10.2017, помилково вказав, що було висловлено прохання до Тернопільської міської ради прийняти рішення "щодо продовження права оренди земельної ділянки", що не відповідає дійсності, бо позивач просила міську раду надати земельну ділянку, що передбачає прийняття радою рішення та укладання нового договору оренди згідно зі ст. 124 Земельного кодексу України.
18. Судами першої та апеляційної інстанції не застосовано норми Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", ст. 19 Закону України "Про оренду землі".
19. Всупереч вимог ст. 238 ГПК України та ст. 282 ГПК України в мотивувальній частині рішення судів двох інстанцій не зазначено, чому норми права, на які посилалась позивачка, були відхилені.
20. Господарські суди попередніх інстанцій не надали відповіді на аргументи позивача щодо дослідження обставин, встановлених судовими рішеннями, та в разі встановлення обставин, визначених ст. 19 Закону України "Про оренду землі", застосувати цю норму Закону для визнання позовних вимог.
21. За недослідження зібраних у справі доказів, якими є судові рішення з встановленими обставинами (фактами), що позивач є добросовісним орендарем, що збудований об'єкт у встановленому законами порядку прийнятий до експлуатації, про що свідчить виданий 03.03.2011 Сертифікат відповідності №ТП000553, який згідно з ч. 9, 10 ст.30-1 Закону України "Про планування і забудову територій" є підставою для оформлення права власності, що не заперечується відповідачем та не заперечується рішенням суду першої інстанції та апеляційної інстанції, суди двох інстанцій для визнання позовних вимог не застосували положення ст. 19 Закону України "Про оренду землі".
22. Судами попередніх інстанцій, поза межами позову, розглядалось питання поновлення (продовження) договору оренди землі, хоча позовні вимоги заявлені про визнання права на укладення нового договору оренди землі за наявності обставин, визначених ст. 19 Закону України "Про оренду землі".
23. За недослідження зібраних у справі доказів, а саме: Сертифікату відповідності №ТП000553 від 03.03.2011, який не скасований в судовому порядку та є підставою для оформлення права власності згідно з ч. 9 - 10 ст. 30-1 Закону України "Про планування і забудову територій"; постанови Львівського апеляційного господарського суду від 03.10.2016 у справі № 921/225/16-г/13, в якій зазначено, що збудоване майно у встановленому законами порядку прийнято до експлуатації, що не заперечується відповідачем у відзиві; - господарські суди зробили висновок, що позивач не має права державної реєстрації прийнятого до експлуатації майна і відповідно на укладання нового договору оренди землі для обслуговування прийнятого до експлуатації об'єкта.
24. На підставі недопустимих доказів, якими є недосліджені акт Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014 та акт виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1185 від 19.11.2014, суди визнали, що позивача на законних підставах було позбавлено права користування землею та, що прийнятий до експлуатації об'єкт є тимчасовою спорудою, за наявності в матеріалах справи Сертифіката відповідності № ТП000553 від 03.03.2011, який не скасований в судовому порядку та який згідно з ст. 30-1 Закону України "Про планування і забудову територій" є підставою для оформлення права власності.
25. Судами не враховано, що за наявності державної реєстрації нерухомого майна, земельна ділянка передається безкоштовно для обслуговування нерухомого майна згідно з чинним законодавством.
26. Апеляційним господарським судом не був врахований правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-265цс16.  
27. Судами попередніх інстанцій не враховано практику Європейського суду, відповідно до якої у контексті Конвенції до майна належать, крім рухомих і нерухомих речей, також: - наданий державою дозвіл на забудову земельної ділянки; - видані державою дозволи та ліцензії на провадження певних видів господарської діяльності.
Позиція учасників справи
28. Відповідач не скористався правом на подання відзиву на касаційну скаргу, наданим йому відповідно до положень ст. 295 ГПК України, що не перешкоджає перегляду судових рішень.
Позиція Верховного Суду
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
29. Верховний Суд зазначає, що імперативними приписами частини 2 статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Компетенція суду касаційної інстанції відповідно до частини 1 вказаної статті полягає виключно в перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи.
30. У даному спорі позивач просить суд:
- визнати за нею право укладання договору оренди землі;
- зобов'язати відповідача прийняти рішення про виділення земельної ділянки площею 0,0250 га СПД ФОП Шкарупі С.П. терміном на 49 років за адресою м. Тернопіль, вул. Протасевича для обслуговування прийнятого до експлуатації об'єкта, зазначеного в Сертифікаті відповідності № ТП000553 від 03.03.2011 як: "(окремий пусковий комплекс) зупинка громадського транспорту" вул. Протасевича" з об'єктом торгівельно-побутового призначення" та на підставі цього рішення укласти відповідний договір оренди землі.
31. Пунктом "а" частини 1 статті 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.
32. У відповідності до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
33. В силу ч. 1 ст. 124 Земельного Кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки. 
34. Колегія суддів вважає, що господарськими судами вірно зазначено про відсутність у суду права приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції органів місцевого самоврядування з огляду на таке.
35. Як роз'яснено у п.2.14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" (чинної на час пред'явлення позову у даній справі), за наслідками розгляду справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування щодо оскарження (визнання незаконними) прийнятих ними актів з питань, пов'язаних з наданням земельних ділянок у власність чи в користування суб'єктам господарської діяльності (про відмову у передачі земельної ділянки у власність чи в користування, у продажу земельної ділянки, у наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо) господарський суд залежно від характеру спору може зобов'язати названі органи виконати певні дії, як цього вимагають приписи чинного законодавства, зокрема розглянути в установленому для даного органу порядку питання, яке стосується предмета спору. Водночас, суд не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції цих органів, наприклад, про надання земельних ділянок у власність або в користування, укладення договорів купівлі-продажу або оренди земельних ділянок, а також зазначати, яке конкретно рішення повинно бути прийнято.
36. З урахуванням вище зазначеного, касаційний суд погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанції про відмову в позові в частині позовних вимог про зобов'язання відповідача прийняти рішення про виділення земельної ділянки та на підставі цього рішення укласти відповідний договір оренди землі з огляду на те, що суд не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції органів місцевого самоврядування (щодо надання земельної ділянки), а вимога укласти договір оренди землі - є похідною від вимоги про прийняття рішення. 
37. В частині позовних вимог про визнання за позивачем права укладання договору оренди землі, в задоволенні яких відмовлено, зокрема апеляційним господарським судом з посиланням на приписи ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, колегія суддів зазначає таке. 
38. Стаття 15 Цивільного кодексу України визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
39. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що конституційний принцип доступності правосуддя реалізується через приписи статті 1 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час звернення з позовом), згідно з якими підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності. 
Отже, до господарського суду вправі звернутися особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, при цьому має бути визначено які права позивача порушені відповідачем та якими законодавчими актами передбачено право позивача на звернення із заявленим позовом.
40. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. 
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Така позиція грунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб'єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.
41. Ураховуючи положення статей 15 і 16 Цивільного кодексу України захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення, з необхідністю врахування наявності правового механізму, за яким відбуватиметься поновлення порушеного права позивача, у випадку задоволення його позовних вимог.
42. Відтак, з урахуванням вище зазначеного, касаційний суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відмову в позові в частині визнання права укладання договору оренди землі, у зв'язку з тим, що обраний позивачем спосіб захисту не спрямований на відновлення його прав стосовно одержання земельної ділянки на праві оренди, не є ефективним способом захисту порушеного права чи інтересу, оскільки саме по собі визнання судом права укласти договір оренди землі не створює прав і обов'язків для сторін спору, які можуть виникати лише з конкретного договору. 
43. Разом з тим, господарські суди попередніх інстанцій, посилаючись на норми ч. 4 ст. 75 ГПК України та на обставини, встановлені рішеннями господарських судів, зокрема, щодо наявності чинних та не оспорених у встановленому законом порядку рішення Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014, яким припинено право користування позивача земельною ділянкою площею 0,0250 га для обслуговування зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з об'єктом торгівельно-побутового призначення, та рішення № 1185 від 19.11.2014 щодо об'єкту по вул. Протасевича (біля будинку №18) про його демонтаж, помилково послалися на відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у позивача права як на майно - зупинку громадського транспорту з об'єктом торгівельно-побутового призначення, так і на земельну ділянку, на якій воно знаходиться, оскільки наявність чи відсутність таких доказів не має значення у разі відмови у позові у зв'язку з неналежним способом захисту, визначеним позивачем у позові. 
44. З огляду на те, що суди попередніх інстанцій вдались до передчасного аналізу доказів на підтвердження наявності чи відсутності у позивача права як на майно, так і на земельну ділянку, на якій воно знаходиться, посилання на обставини, встановлені рішеннями господарських судів, та висновки щодо припинення права користування ФОП Шкарупи С.П. земельною ділянкою площею 0,0250 га для обслуговування зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з об'єктом торгівельно-побутового призначення та рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1185 від 19.11.2014 про організацію і проведення робіт по демонтажу тимчасових споруд, які влаштовані без документів, що посвідчують право користування землею, зокрема об'єкту: тимчасова споруда "Христя", розташованого по вул. Протасевича біля будинку №18, слід виключити з мотивувальної частини судових рішень.  
45. Враховуючи викладене в п. 44 даної постанови, доводи касаційної скарги, наведені в п. 24 даної постанови, колегія суддів визнає обгрунтованими.  
46. Також, в оскаржуваних рішеннях судами попередніх інстанцій встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази про прийняття відповідачем рішення щодо продовження права оренди земельної ділянки кадастровий №6110100000:08:014:0024.
47. Водночас, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги заявлені, зокрема про визнання права на укладення нового договору оренди землі, але суди попередніх інстанцій помилково вдались до дослідження наявності чи відсутності доказів продовження договору оренди землі. З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги, викладені в п. 22 даної постанови, слід визнати обгрунтованими. 
Проте, наведені процесуальні порушення не вплинули на правильність висновків судів про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі. 
48. Отже, доводи касаційної скарги позивача, викладені в пунктах 17, 22 даної постанови заслуговують на увагу, оскільки обставини щодо продовження права оренди земельної ділянки з огляду на предмет позову, не підлягають з'ясуванню в межах розгляду даної справи.
49. Доводи касаційної скарги позивача щодо незастосування господарськими судами норм Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", ст. 19 Закону України "Про оренду землі", колегією суддів також відхиляються як необгрунтовані, з наведених вище підстав. 
50. Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про оренду землі" після завершення будівництва та прийняття об'єкта в експлуатацію добросовісний орендар земельної ділянки, наданої для потреб будівництва та обслуговування відповідного об'єкта, має право на першочергове укладення договору оренди землі на строк до 50 років або припинення дії договору оренди землі.  
Водночас, дане право реалізується шляхом звернення особи - орендаря до відповідного органу, який в силу ст. 4 Закону України "Про оренду землі" наділений повноваженнями на надання земель в оренду та укладення договору згідно зі ст. 16 названого Закону, зокрема на підставі рішення орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України. При цьому, у разі бездіяльності (не здійснення розгляду в установленому порядку звернення особи) чи відмови у наданні (передачі) земельної ділянки у користування, особа не позбавлена права оскаржити в судовому порядку таку бездіяльність чи відмову відповідного органу.  
51. Щодо посилання позивача в касаційній скарзі на те, що судовими рішеннями в інших справах встановлено обставини, що позивач є добросовісним орендарем, слід зазначити, що це є оціночним поняттям, а не встановленою обставиною, яка не потребує доказування.  
52. Посилання скаржника на наявність у неї Сертифіката відповідності №ТП000553 від 03.03.2011, а також інші доводи касаційної скарги, не впливають на правильність висновку судів про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на неналежність обраного позивачем способу захисту.  
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
53. Відповідно до частин 1, 3 та 4 статті 311 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.  
54. Оскільки скаржник просить рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного господарського суду скасувати повністю та ухвалити нове рішення про визнання позовних вимог, то з врахуванням приписів статті 308 ГПК України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, судові рішення попередніх інстанцій мають бути змінені з врахуванням викладеного в мотивувальній частині даної постанови. 
55. Враховуючи, що підставою відмови в позові є неналежно обраний позивачем спосіб захисту, судові витрати покладаються на скаржника. 

Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Шкарупи Світлани Павлівни - задовольнити частково.
2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.07.2018 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.03.2018 у справі № 921/653/17-г/4 - змінити, виклавши мотивувальну частину оскаржуваних рішень суду в редакції даної постанови. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Суховий В.Г.

Судді                                                                                          Берднік І.С.

                                                                                            Міщенко І.С.