Постанова
Іменем України
 
16 січня 2019 року 
м. Київ
 
справа № 638/12206/17
провадження № 61-17157св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Погрібного С. О.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3, 
відповідач - квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України,  
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2018 року у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А .І., Сащенко І. С., 
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України (далі - КЕВ м. Харкова МОУ) про визнання наймачем і права користування реконструйованими приміщеннями квартири.
 
Позовна заява мотивована тим, що на підставі спеціального ордеру № 104 від 18 жовтня 2006 року їй на сім'ю з чотирьох осіб було виділено відповідачем кімнати №№ 1, 2, 5 у квартирі АДРЕСА_1, а у січні додатково виділено ще дві кімнати №№ 3, 4 (з обміном кімнати № 3 на кімнату № 5), загалом виділено кімнати №№ 1, 2, 3, 4 площею 60 кв. м.
 
У 2014 році нею самовільно здійснена реконструкція квартири, виконані будівельні роботи з перепланування, включаючи частковий розбір перегородок на ділянці приміщень ХІІ та IV з метою приєднання до приміщень ІІІ та переобладнано під кухню, унаслідок чого загальна площа кімнат у реконструйованій квартирі склала 87,3 кв. м, яка складається з жилих кімнат    №1 площею 17, 7 кв. м, № 2 площею 12, 3 кв. м, № 3 площею 12, 4 кв. м, № 4 площею 18, 3 кв. м, коридору площею 10, 8 кв. м, кухні площею 11, 6 кв. м, вбиральні площею 1, 9 кв. м, душової площею. 1, 1 кв. м, вмивальника площею        1, 2 кв. м. 
 
У результаті реконструкції вказаних кімнат, була утворена ізольована квартира та її площа збільшилася на 26, 6 кв. м.
 
Здійснення такої реконструкції не призвело до порушення прав інших власників (користувачів) житлових приміщень будинку АДРЕСА_1, технічний стан будівельних конструкцій забезпечує несучу здатність, достатню для збереження виконаних робіт та подальшої експлуатації і не впливає на несучу здатність будівельних конструкцій всієї будівлі.
 
Посилаючись на викладене та на  виконання обов'язку щодо належного утримання житлової площі та несення витрат по оплаті комунальних послуг, ОСОБА_3 просила визнати її основним наймачем та визнати за нею та її сім'єю, яка складається з ОСОБА_4 - син, ОСОБА_5 - дружина сина, ОСОБА_6 - онука та ОСОБА_7 - онук, право користування приміщеннями реконструйованої квартири АДРЕСА_1, яка утворилася шляхом виконаних будівельних робіт з перепланування і складається з жилих кімнат №1 площею 17, 7 кв.м, № 2 площею 12,3 кв. м, № 3 площею 12,4 кв. м, № 4 площею 18,3 кв. м, коридору площею 10,8 кв. м, кухні площею 11,6 кв. м, вбиральні площею 1,9 кв. м, душової площею 1,1 кв. м, вмивальника площею 1,2 кв. м, всього загальною площею 87,3 кв. м.
 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2017 року у складі головуючого-судді Шестака О. І. позов задоволено. Визнано           ОСОБА_3 основним наймачем та визнано за нею та її сім'єю право користування приміщеннями реконструйованої квартири АДРЕСА_1, яка утворилася шляхом виконаних будівельних робіт з перепланування, включаючи частковий розбір перегородок на ділянці приміщень ХІІ та IVз метою приєднання до приміщень      ІІІ та переобладнано під кухню, яка складається з жилих кімнат №1 площею    17,7 кв. м, № 2 площею 12,3 кв. м, № 3 площею 12, 4 кв., № 4 площею 18,3 кв. м, коридору площею 10, 8 кв. м, кухні площею 11, 6 кв. м, вбиральні площею 1,9 кв. м, душової площею 1,1 кв. м, вмивальника площею 1,2 кв. м, а всього загальною площею 87,3 кв. м.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване доведеністю позовних вимог, оскільки  здійснена позивачем реконструкція не порушує прав власників (користувачів) інших жилих приміщень будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_3 належним чином  виконує обов'язки з утримання у належному стані житлової площі, несе усі витрати з оплати за житло, інші комунальні послуги, з утримання прибудинкової території, а тому має права і несе обов'язки наймача житлових приміщень, тобто фактично має статус наймача житла у квартирі АДРЕСА_1.
 
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2018 року апеляційну скаргу КЕВ м. Харкова МОУ задоволено. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2017 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що в результаті самочинно проведеної позивачем реконструкції, визначеної у частині першій статті 100 ЖК Української РСР, змінилася площа, кількість та склад приміщень у будинку державного житлового фонду, що були надані позивачеві в користування на підставі договору найму, що згідно частини другої цієї ж статті допускається лише за письмовою згодою наймодавця (орендодавця), якщо інше не передбачено договором найму (оренди), однак такої письмової згоди позивач до суду не надав і в матеріалах справи вона відсутня. 
 
10 квітня 2018 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що через жахливі умови проживання, які потребували поліпшення, позивач самотужки здійснила ремонт та переобладнання житла, на яке отримала дозвіл, проте він не зберігся, щоб поліпшити житлові умови й зробити їх придатними для проживання її сім'ї. Здійснена реконструкція не порушує прав інших власників та користувачів, більш того кожна сім'я отримала власну приватну територію, що покращує морально-психологічний стан та зберігає добросусідські відносини. Виконані будівельні роботи відповідають вимогам діючих будівельних норм і правил. Унаслідок проведеної реконструкції у позивача та членів її сім'ї не виникло право власності, а відтак права  власника Міністерства оборони України не порушені, проте суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернув та безпідставно застосував до спірних правовідносин положення статті 376 ЦК України. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від                 25 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.
 
Сторони не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 29 грудня 2018 року справу призначено до судового розгляду.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статі 400 цього Кодексу.
 
За правилами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційного скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Судами встановлено, що спеціальним ордером № 104 від 18 жовтня 2006 року ОСОБА_3 з родиною, яка складається з чотирьох осіб, надано право на займання трьох кімнат №№ 1, 2, 5 площею 42,4 кв. м, у квартирі АДРЕСА_1. Ордер видано на підставі рішення начальника гарнізону від 26 вересня 2006 року.
 
Згідно рішення КЕВ м. Харкова МОУ про забезпечення військовослужбовців Харківського гарнізону житловими приміщеннями в гуртожитку для тимчасового проживання від 21 січня 2010 року ОСОБА_3 разом із сім'єю, яка вже складалася з п'яти осіб,  отримала право на займання кімнат №№ 3, 4 з обміном кімнати № 3 на кімнату № 5.
 
Протоколом № 2 засідання житлової комісії гарнізону від 23 вересня 2010 року  погоджено приєднання кімнати № 4 площею 17,5 кв.м і обмін кімнати № 5 на кімнату № 3 ОСОБА_3 на склад сім'ї з піяти осіб, у квартирі АДРЕСА_1, всього кімнати №№ 1, 2, 3, 4 загальною площею 60,00  кв. м.
 
У 2014 році позивач самовільно здійснила реконструкцію квартири та виконала будівельні роботи з перепланування, включаючи частковий розбір перегородок на ділянці приміщень ХІІ та IV з метою приєднання до приміщень ІІІ та переобладнано під кухню.
 
Згідно технічного висновку з обстеження будівельних конструкцій і інженерних комунікацій самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_1, для оцінювання можливості збереження і подальшої експлуатації під житло, вбачається, що в цілому технічний стан основних несучих і огороджувальних будівельних конструкцій і інженерних комунікацій самовільно реконструйованої квартири за вказаною адресою  відповідає категорії ІІ і характеризується як задовільний;  технічний стан будівельних конструкцій обстеженої частини будівлі забезпечує несучу здатність, достатню для збереження виконаних робіт і подальшої експлуатації приміщень за своїм функціональним призначенням, як житла;  виконані роботи з часткового перепланування існуючих приміщень не впливають негативно на несучу здатність будівельних конструкцій будівлі; виконані будівельні роботи відповідають вимогам діючих будівельних норм та правил і не порушують прав власників примикаючих ділянок будівлі;  будівельна готовність об'єкту - 100%.
 
Відповідно викопіювання поверхового плану та експлікації квартири, виконаного комунальним підприємством  «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 18 жовтня 2016 року, загальна площа кімнат ОСОБА_3 у реконструйованій квартирі складає 87,3 кв. м, яка складається з  житлової кімнати № 1 площею 17,7 кв. м, житлової кімнати № 2 площею 12,3 кв. м, житлової кімнати № 3 площею 12,4 кв. м,  житлової кімнати № 4 площею 18,3 кв. м,  коридору № ІІ площею 10,8 кв. м, кухні № ІІІ площею 11,6 кв. м, вбиральні № X площею 1,9 кв. м, душової № ХІ площею 1,1 кв. м,  вмивальника № ХІІ площею 1,2 кв. м.
 
У результаті реконструкції вказаних кімнат квартири, була утворена ізольована квартира, що підтверджується викопіюванням поверхового плану та експлікації квартири, технічним висновком з обстеження будівельних конструкцій і інженерних комунікацій реконструйованої квартири № 23 та збільшилась її площа на 26,6 кв .м.
 
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
 
Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами (стаття 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).
 
За правилами частин першої, другої статті 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. 
 
Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається у письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. 
 
Частиною першою статті 63 ЖК УРСР передбачено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. 
 
Згідно частини першої статті 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця.
 
Статтею 100 ЖК УРСР передбачено, що виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується. 
 
Виконання робіт, визначених частиною першою цієї статті, внаслідок яких змінюється площа, кількість чи склад приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду, допускається за письмовою згодою наймодавця (орендодавця), якщо інше не передбачено договором найму (оренди).
 
Судами  першої та апеляційної інстанцій встановлено, що унаслідок здійсненої позивачем ОСОБА_3 реконструкції було збільшено площу, кількість і склад приміщень квартири АДРЕСА_1, згоди наймодавця - КЕВ м. Харкова МОУ та власника - МОУ, на здійснення указаної реконструкції позивач не отримувала.
 
З урахуванням викладеного, будівельні роботи з реконструкції спірної квартири проводились позивачем без належного дозволу, а тому законним та обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що здійснена нею реконструкція не порушує права власників (користувачів) інших житлових приміщень указаної квартири є необґрунтованими. 
 
Відповідно до пункту 1.4.1 Правил утримання будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року N 76 (далі - Правила), переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.
 
Пунктом 1.4.3 Правил передбачено, що до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.
 
Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається (абзац 2 пункту 1.4.4 Правил).
 
При цьому для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи, серед яких згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності (пункт 1.4.5 Правил).
 
ОСОБА_3 не надано належних і допустимих доказів надання згоди на здійснення  реконструкції квартири, як від власника чи наймодавця, так й від інших наймачів кімнат квартири АДРЕСА_1.
 
Ураховуючи, що внаслідок реконструкції квартири шляхом приєднання інших приміщень площа новоутвореної квартириНОМЕР_1 збільшилась майже  на 26,6 кв. м за рахунок приміщень загального користування, необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність порушень прав інших співвласників (наймачів) спірної квартири.
 
Також безпідставним є  посилання на технічний висновок з обстеження будівельних конструкцій та інженерних комунікацій реконструйованої квартири АДРЕСА_1, здійсненого на замовлення ОСОБА_3, оскільки висновок про те, що виконані позивачем роботи не порушують прав власників прилеглих ділянок будівлі не свідчить про відсутність порушень прав наймачів суміжних кімнат реконструйованої квартири, які користувались приміщеннями загального користування, за рахунок яких утворено нову ізольовану квартиру НОМЕР_1.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права у зв'язку з прийняттям апеляційної скарги відповідача, поданої з пропуском строку на апеляційне оскарження, без сплати судового збору не заслуговують на увагу, оскільки суд апеляційної інстанції в межах наданих йому повноважень вважав поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження і поновив його, а також відстрочив сплату судового збору.
 
Разом з тим, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги  ОСОБА_3 щодо неправильного посилання суду апеляційної інстанції в мотивувальній частині рішення на статтю 376 ЦК України. 
 
Згідно з  частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
 
Правила статті 376 ЦК України не застосовуються при вирішенні справ за позовами про визнання права власності, в тому числі права користування, на самочинно переобладнані квартири в багатоквартирних будинках різних житлових фондів, оскільки такі правовідносини врегульовано іншими нормами законодавства.
 
Відповідно до положень Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від  24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва для квартир багатоквартирних житлових будинків, гуртожитків, зокрема: перепланування, пов'язані зі збільшенням житлової або підсобної площі за рахунок демонтажу перегородок без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок за рахунок площ коридорів та допоміжних приміщень; влаштування чи закриття  дверних (віконних) прорізів у внутрішніх некапітальних стінах; влаштування перегородок в підсобних приміщеннях.
 
Оскільки реконструкція квартири в багатоквартирному будинку стосувалась саме збільшення житлової площі за рахунок приєднання частини приміщень загального користування площею 26,6 кв. м до приміщення кімнат квартири          № № 1, 2, 3, 4, така реконструкція не може вважатись самочинним будівництвом.
 
Відтак, посилання апеляційного суду на положення статті 376 ЦК України, є помилковим.
 
Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Ураховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, у зв'язку з відсутністю згоди наймодавця на здійснення спірної реконструкції, правильно застосував до спірних правовідносин положення статті 100 ЖК УРСР, однак помилково послався на положення статті 376 ЦК України, яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність зміни постанови Апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2018 року шляхом виключення з його мотивувальної частини посилання на статтю 376 ЦК України. 
 
У іншій частині оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін з урахуванням положень статті 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 410, 412, 415, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргуОСОБА_3 задовольнити частково.
 
Постанову Апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2018 року змінити, виключивши з її мотивувальної частини посилання на статтю 376 ЦК України.
 
У іншій частині постанову Апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | С. О. Карпенко
| В. О. Кузнєцов
| Д. Д. Луспеник
| С. О. Погрібний