Постанова                                          
Іменем України
 
21 листопада 2018 року
м. Київ
 
справа № 752/16657/15-ц
провадження № 61-30818 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Головуючого - Стрільчука В. А.,
Суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
представник позивача - ОСОБА_2,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,
третя особа - Національний банк України,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2017 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Музичко С. Г.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі ПАТ «Укрексімбанк»), третя особа - Національний банк України (далі НБУ), про розірвання договору, припинення дій та стягнення суми. 
 
На обгрунтування позовних вимог зазначав, що 24 вересня 2014 року між ним та ПАТ «Укрексімбанк» укладено договір банківського рахунка в банківських металах №11725-85520. 03 липня 2015 року він звернувся до відповідача з заявою про розірвання зазначеного договору та видачу йому банківських металів, проте банк відмовив у її задоволенні.
 
Вважаючи такі дії відповідача незаконними, просив розірвати договір банківського рахунку в банківських металах №11725-85520 від 24 вересня 
2014 року, укладений між ним та ПАТ «Укрексімбанк»; зобов'язати відповідача припинити дії, які порушують його права, закрити поточний рахунок у банківських металах, видати залишок банківських металів зливками тих же номіналів, у яких банківські метали були внесені на рахунок; стягнути з ПАТ «Укрексімбанк» 6,029296 тройських унцій золота пені в еквіваленті, що становить 141 057,88 грн за несвоєчасне виконання взятих на себе зобов'язань.
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Розірвано договір банківського рахунку в банківських металах № 11725-85520 від 24 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрексімбанк».
 
Зобов'язано ПАТ «Укрексімбанк» закрити поточний рахунок в банківських металах № 11725-85520 від 24 вересня 2014 року, укладений між 
ОСОБА_1 та ПАТ «Укрексімбанк», та видати ОСОБА_1 залишок банківських металів із зазначеного рахунку зливками тих же номіналів, у яких банківські метали були внесені на рахунок: 102 зливки золота по 100 грам; 2 зливки по 50 грам; 2 зливки по 2,5 грама, загальною вагою 331,28 тройських унцій.

Стягнуто з ПАТ «Укрексімбанк» на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасне виконання взятих на себе зобов'язань у розмірі 141 057, 88 грн.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач умови договору банківського рахунку в банківських металах належним чином не виконав, у нього відсутні будь-які правові підстави, які б перешкоджали йому виконати правомірні вимоги позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрексімбанк» відхилено, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року залишено без змін.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини, що мають значення для справи, дійшов законного та обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року касаційну скаргу ПАТ «Укрексімбанк» задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 
15 вересня 2016 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Укрексімбанк» про стягнення пені скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року залишено без змін.
 
Скасовуючи рішення апеляційного суду в частині стягнення пені, суд касаційної інстанції посилався на не урахування судом апеляційної інстанції правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 травня 
2016 року у справі №6-37цс16. Крім того, апеляційним судом не було перевірено дотримання позивачем вимог пунктів 5.5, 5.6 Положення про здійснення операцій з банківськими металами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 06 серпня 2003 року № 325, щодо звернення ним до банку з заявою про видачу банківських металів.
 
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрексімбанк» задоволено частково, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року в частині задоволення позову 
ОСОБА_1 про стягнення пені скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укрексімбанк», третя особа - НБУ, про стягнення пені у розмірі 141 057,88 грн відмовлено.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відповідно до положень пункту 10 постанови Правління НБУ «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 03 червня 2015 року № 354 уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкоматів у межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Урахувавши сутність пені та встановлені постановою Правління НБУ обмеження здійснення банками виплат, апеляційний суд дійшов висновку, що не можна кваліфікувати дії банку щодо не повернення позивачу банківських металів як неналежне виконання покладених на нього зобов'язань. Крім того, пунктами 5.5, 5.6 Положення про здійснення операцій з банківськими металами, затвердженого постановою Правління НБУ від 06 серпня 2003 року №325 (у редакції постанови Правління НБУ від 30 грудня 2011 року №497), передбачено, що приймання (видача) банківських металів з металевих рахунків клієнтів здійснюється на підставі належним чином оформленої заяви про приймання (видачу) банківських металів. Однак, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача з заявою про видачу банківських металів, яка б відповідала вимогам, встановленим зазначеним Положенням.
 
У липні 2017 року до касаційного суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2017 року скасувати, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 
28 квітня 2016 року залишити в силі.
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланням на неправильне застосування апеляційним судом правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16, оскільки зазначену постанову ухвалено за інших фактичних обставин справи, вона стосується регулювання правового режиму депозитного рахунку, а не поточного рахунку, який може бути закрито на підставі частини першої статті 1075 ЦК України. Крім того, вказаний правовий висновок передбачає неправомірність застосування санкцій, передбачених Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Законом України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 процентів вартості послуги за кожен день прострочення, а не санкцій, які визначені договором банківського рахунка в банківських металах за несвоєчасне одержання клієнтом замовлених банківських металів з вини банку. Ураховуючи, що банк, отримавши 03 липня 2015 року від позивача повідомлення про розірвання вказаного договору, закриття поточного рахунку в банківських металах та видачу банківських металів із зазначеного рахунку в межах наявного залишку, відмовився від виконання зазначених дій, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про порушення банком зобов'язань по виконанню умов договору та стягнення пені.   
 
У серпні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшов відзив ПАТ «Укрексімбанк» на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, у якому банк зазначав, що апеляційний суд обгрунтовано послався на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 11 травня 
2016 року у справі № 6-37цс16, оскільки він урегульовує правовідносини щодо виконання банками постанов НБУ, які стосуються обмеження видачі грошових коштів, що мало місце у даній справі. Ураховуючи відсутність заяви позивача про видачу банківських металів, яка б відповідала вимогам, встановленим Положенням про здійснення операцій з банківськими металами, затвердженого постановою Правління НБУ від 06 серпня 2003 року № 325, та, що на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про розірвання договору банківського рахунка в банківських металах та видачу йому банківських металів, діяла постанова Правління НБУ «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 03 червня 2015 року № 354, яка передбачала обмеження на видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкоматів у межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність вини банку у невиконанні умов договору банківського рахунку в банківських металах та необгрунтованості вимог про стягнення пені.
 
Згідно статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
29 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» 
ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі  та відзиві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що 24 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрексімбанк» укладено договір банківського рахунка в банківських металах №11725-85520 (далі договір банківського рахунку), згідно якого банк відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок у банківських металах НОМЕР_1, зобов'язався проводити операції, визначені положеннями чинного законодавства та внутрішніми правилами банку, а також надавати інші послуги, а клієнт зобов'язався оплачувати банківські послуги на умовах, визначених договором.
 
Згідно з платіжним дорученням від 30 вересня 2014 року було здійснено перерахування банківського вкладу у золотих зливках (102 золотих зливки по 
10 грам, 2 золотих зливка по 50 грам, 2 золотих зливки по 2,5 грам) із рахунку клієнта НОМЕР_2 на рахунок НОМЕР_1 у ПАТ «Укрексімбанк», відкритий на ім'я ОСОБА_1
 
Відповідно до пункту 6.4 договору банківського рахунку за несвоєчасне одержання клієнтом замовлених банківських металів з вини банку або з вини клієнта, винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі 0,02% від замовлених банківських металів за кожний день прострочення.
 
03 липня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій повідомив про розірвання договору, просив закрити поточний рахунок НОМЕР_1 та видати йому банківські метали у межах наявного залишку.
 
28 липня 2015 року на адресу позивача надійшов лист ПАТ «Укрексімбанк» №153-04/9, у якому банк повідомив, що для здійснення завершальних операцій за рахунком, позивач повинен надати відповідачу відповідні розпорядження та оплатити банківські послуги.
 
Вирішуючи зазначений спір, апеляційний суд виходив із сутності пені та положень постанови Правління НБУ від 03 червня 2015 року № 354 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», якою встановлено обмеження щодо здійснення виплат банками на певний період, а тому вважав посилання суду першої інстанції на наявність вини відповідача у несвоєчасній видачі позивачу банківських металів необгрунтованими та дійшов висновку щодо безпідставності заявлених позовних вимог про стягнення пені.
 
Такий висновок суду грунтується на матеріалах справи та вимогах закону.
 
Згідно частини першої статті 1066 ЦК Україниза договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
 
Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.
 
Частинами першою, третьою та четвертою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.
 
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
 
Згідно з частиною третьою статті 549 ЦК України пенеює неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
 
Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання. Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення - є мірою відповідальності.
 
Постановами Правління НБУ від 03 червня 2015 року № 354 та від 03 вересня 2015 року № 581 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» зобов'язано уповноважені банки обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 
15 000 грн на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Крім того, банки зобов'язані обмежити видачу готівкових коштів у національній валюті через каси та банкомати в межах до 300 000 грн на добу на одного клієнта.
 
Метою цих постанов Правління НБУ було недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансування тероризму, та врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України.
 
Таким чином на час дії постанов Правління НБУ від 03 червня 2015 року № 354 та від 03 вересня 2015 року № 581 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» не підлягає нарахуванню пеня за невиконання банком зобов'язань щодо видачі банківських металів у зв'язку з установленим НБУ обмеженням щодо їх видачі.
 
ПАТ «Укрексімбанк» листом від 28 липня 2015 року №153-04/9 повідомив позивача про дію постанови Правління НБУ від 03 червня 2015 року № 354 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», якою встановлено обмеження щодо видачі (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів.
 
Крім того, особливості, загальні умови та контроль за здійсненням уповноваженими банками операцій з банківськими металами, а також порядок ведення рахунків у банківських металах регламентовано Положенням про здійснення операцій з банківськими металами, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 06 серпня 2003 року № 325.
 
Згідно пунктів 5.5., 5.6. зазначеного Положення приймання (видача) банківських металів з металевих рахунків клієнтів здійснюється за заявою про приймання (видачу) банківських металів. Заяви про приймання (видачу) банківських металів та квитанції до них мають бути належним чином оформлені згідно з поясненням щодо заповнення реквізитів заяв про приймання (видачу) банківських металів.
 
Докази звернення позивача до ПАТ «Укрексімбанк» саме з заявами, що відповідають вимогам зазначеного вище Положення, матеріали справи не містять.
 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з ПАТ «Укрексімбанк» пені за пунктом 6.4 договору банківського рахунка в банківських металах, за період з липня 2015 року по 07 жовтня 2015 року в розмірі 141 057,88 грн. 
 
Доводи касаційної скарги щодо необгрунтованого посилання апеляційного суду на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 
11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16, є безпідставними, оскільки він урегульовує правовідносин щодо виконання банками постанов НБУ, які стосуються обмеження видачі грошових коштів, як з депозитних рахунків так і з поточних, та вказує на неможливість кваліфікувати дії банку при невиконанні умов договору, як неналежне виконання покладених на нього зобов'язань.
 
Інші доводи касаційної скарги не впливають на законність та обгрунтованість рішення суду апеляційної інстанції, фактично зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. 
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Керуючись статями 400, 402, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий:                                                                        В. А. Стрільчук
Судді:                                                                                             В. О. Кузнєцов 
                                                                                              А.С. Олійник
                                                                                              О.В. Ступак
Г. І. Усик