Постанова
Іменем України
 
15 листопада 2018 року
м. Київ 
справа № 757/23149/17-ц
провадження № 61-27162св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,                Пророка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідачі: Національна поліція України, Державна казначейська служба України,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року у складі судді Остапчук Т. В. та ухвалу Апеляційного суду  м. Києва від 31 серпня 2017 року  у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Слюсар Т. А., Панченка М. М.,  
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. 
Позовна заява мотивована тим, що в березні 2017 року він, як журналіст Всеукраїнської газети «Правдошукач», здійснюючи журналістське розслідування, надіслав до ряду правоохоронних органів запит про надання інформації про причини службової недбалості з боку посадової особи патрульної поліції ОСОБА_5, який, виявивши за кермом транспортного засобу особу у стані наркотичного сп'яніння, не вжив заходів щодо її безумовного відсторонення від керування, передбаченні статтями 260, 266 КУпАП. 
Від заступника начальника управління патрульної поліції у місті Києві ОСОБА_6 він отримав відповідь від 06 квітня 2017 року, в якій не було надано відповіді по суті поставленого питання, що призвело до завдання йому моральних страждань. 
На підставі вищевикладеного ОСОБА_4 просив стягнути з Національної поліції України на свою користь 7000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав належних та переконливих доказів обґрунтованості заявлених вимог, а саме позивач не довів наявність  причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини відповідача в її заподіянні, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. 
 
Ухвалою Апеляційного суду  м. Києва від 31 серпня 2017 року  рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на обґрунтування незаконності дій Національної поліції України при розгляді звернення позивача. 
 
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,                                               ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що  неналежне виконання обов'язку службових осіб відповідача щодо ненадання повної і вичерпної відповіді по суті, є обґрунтуванням неправомірних дій Національної поліції України. Тому наявні правові підстави для відшкодування моральної шкоди.
 
18 травня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Суди встановили, що ОСОБА_4 звернувся до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Національної поліції України, прокуратури міста Києва, Генеральної прокуратури України з повідомленням про те,                  що 15 березня 2017 року в м. Києві на просп. Правди, 92 інспектором патрульної поліції роти № 7 батальйону № 2 управління патрульної поліції в м. Києві лейтенантом поліції ОСОБА_5 було виявлено громадянина ОСОБА_7, який керував автомобілем з ознаками наркотичного сп'яніння. При цьому інспектором патрульної поліції було складено протокол, у вказаної особи було вилучено посвідчення та всупереч положенням статей 260, 266 КУпАП дозволено рух транспортним засобом.                   У зв'язку із чим, позивач вимагав проведення службового розслідування та притягнення ОСОБА_5 до відповідальності. 
На вказане звернення ОСОБА_4 отримав відповідь від 06 квітня                    2017 року заступника начальника управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України                     ОСОБА_6 
Зі змісту вказаної відповіді вбачається, що в ході проведеної перевірки факт можливих неправомірних дій з боку працівників патрульної поліції Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції не знайшов свого підтвердження. 
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначав, що вказана відповідь не містила жодної інформації з приводу поставленого питання: чому при виявленні особи, яка керувала автомобілем з ознаками наркотичного сп'яніння, у відповідності до положень статті 266 КУпАП поліцейським не було здійснено її відсторонення від керування цим транспортним засобом. 
Відповідно до статті 40 Конституції України, статей 1, 15, 16, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», статті 5 Закону України «Про інформацію» кожному гарантується право на звернення та отримання вичерпної та обґрунтованої відповіді стосовно порушених питань, крім випадків, що встановлені законами.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статтею 25 Закону України «Про звернення громадян» визначено питання відшкодування збитків, зокрема моральних, громадянину у зв'язку з порушенням вимог цього Закону при розгляді його скарги.
Відповідно до положень статті 23 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.
Установлено, що дії відповідача, щодо порушення Закону України «Про звернення громадян» не визнавались протиправними.
Отже, позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували незаконність дій чи бездіяльність заступника начальника управління патрульної поліції у місті Києві ОСОБА_6, від якого він отримав відповідь від 06 квітня 2017 року про розгляд його звернення.
На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами,                            з урахуванням встановлених обставин, місцевий суд з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, відсутність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини відповідача в її заподіянні, дійшли правильного висновку про те, що позивач не довів наявності підстав для відшкодування йому моральної шкоди, що є його процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи судами. 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що  неналежне виконання обов'язку службових осіб відповідача щодо ненадання повної і вичерпної відповіді по суті, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, оскільки обґрунтувань незаконності дій Національної поліції України при розгляді звернення позивача позовна заява не містить.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані  рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій  не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду  м. Києва від 31 серпня 2017 року  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | І. М. Фаловська   В. С. Висоцька   В. В. Пророк